Унікальний номер справи 375/930/26
Номер апеляційного провадження 33/824/2927/2026
Суддя суду першої інстанції О. В. Банах - Кокус
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України
28 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Турченко Віти Володимирівни на постанову судді Рокитнянського районного суду Київської області від 29 квітня 2026 року про притягнення 

ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, РНКОПП НОМЕР_1 , 
адреса місця проживання: 

АДРЕСА_1 

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП,
у с т а н о в и в :

Постановою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 29 квітня 2026 року       ОСОБА_1 визнановинним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130 КУпАП та статтею 124 КУпАП. Накладено на  ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Судом встановлено, що 04 квітня 2026 року близько 23 години 00 хвилин       ОСОБА_1 по вул. Армійська, буд. 77, у селі Ольшаниця Білоцерківського району Київської областікерував транспортним засобом ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння за згодою    ОСОБА_1 проводився із застосуванням газоаналізатора DragerAlcotest 7510 ARLM-0328. Результат огляду склав 2,08 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а)Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.
Працівниками поліції стосовно водія  ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 632330 від 05 квітня 2026 року за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Того ж дня, о 23 години 00 хвилин      ОСОБА_1 перебуваючи навул. Армійська, буд. 77, у селі Ольшаниця Білоцерківського району Київської області керував транспортним засобом ВАЗ 2101, з державним номерним знаком НОМЕР_2 ,не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впоравшись з керуванням здійснив наїзд на паркан. Внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, пошкоджено паркан, чим завдано матеріальних збитків.
Працівниками поліції стосовно водія  ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 632297 від 05 квітня 2026 року за статтею 124 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді  ОСОБА_1 через свого захисника Турченко В. В. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.
Апелянт вказує, що суддя розглянув справу без участі та повідомлення захисника про час та дату розгляду справи.
Суддею не взято до уваги відсутність доказів на підтвердження керування та зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та не зафіксовано факт керування ним транспортним засобом. Зокрема суддею не враховано відсутність доказів про порушення ним Правил дорожнього руху. 
Крім того захисник вказує, що суддею безпідставно не взято до уваги пояснення дружини ОСОБА_1 , яка пояснювала, що саме вона керувала транспортним засобом. Працівникам поліції ОСОБА_1 не повідомляв про вказану обставину, так як не хотів щоб у дружини виникли будь - які проблеми.
Захисник вказує на те, що усі зібрані у справі докази не підтверджують вини ОСОБА_1 у адміністративних правопорушенням, які йому інкримінуються, зібрані у спосіб не передбачений законом.
У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Турченко В. В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом відправлення смс повідомлення учасникам справи на вказані у апеляційній скарзі номери мобільних телефонів та на поштову адресу ОСОБА_1 , зазначену у апеляційній скарзі.
Так, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
З метою дотримання процесуальних строків, апеляційний суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Турченко В. В., оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Так стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.
Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із останнім.
Склад правопорушення, за який передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, передбачає наявність трьох елементів об`єктивної сторони (протиправне діяння): 1) порушення правил дорожнього руху, 2) наслідки у вигляді, зокрема, пошкодження транспортних засобів, 3) наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушеннямПравил дорожнього руху та наслідками. 
Таким чином, настання наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкодження транспортних засобів мають бути обумовлені саме порушенням певним учасником дорожнього рухуПравил дорожнього руху, тобто має бути наявний прямий чи опосередкований причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.
Характеризуючою ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення одного із водіїв.
Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.
Тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.
Відповідно до п. 2.3 б) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Зокрема, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`янінн.
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Вказані положення Кодексу повністю кореспондуються з положеннями Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 №1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
За приписами пункту 1 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів проводиться поліцейським лише за наявності у водіїв ознак алкогольного сп`яніння, в той час, як пунктом 12 цього розділу передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
При цьому згідно п.3 Розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суддя суду першої інстанції розглянув справу у відповідності до вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчинення правопорушення та прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.
Так, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ним п. 2.3 б), 2.9 а) Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та такою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 632330 та серії ЕПР1 № 632297 від 05 квітня 2026 року, складеними стосовно  ОСОБА_1 , де зазначено, що останній керував транспортним засобом ВАЗ 2101, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впоравшись з керуванням здійснив наїзд на паркан, при цьому перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується роздруківкою результатів тесту із застосуванням приладу Drager, результат 2,08 ‰; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів; довідкоющодо наявності посвідчення водія від 06.04.2026; письмовимипоясненнями   ОСОБА_2 від 04.04.2026; схемоюмісця ДТП від 04.04.2026; зобов'язанням   ОСОБА_1 від 05.04.2026; рапортомпрацівника поліції від 05.04.2026; відеозаписом з камери поліцейського, на якому зафіксована вказана подія, що підтверджують обставини, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення та постанові судді.
Усім зазначеним доказам суд першої інстанції надав належну оцінку та правильно визнав винним ОСОБА_1  у порушенні п. 2.3 б), п 2.9 а) ПДР та вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що усі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.
Апеляційний суд дослідив відеозапис з бодікамери поліцейського та вирішив, що суддя суду першої інстанції надав обґрунтовані висновки наявним у матеріалах справи доказам. Відеозапис з бодікамери поліцейського є належним та допустимим доказом, якому суддею надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами, які доводать вину     ОСОБА_1  у порушенні ним п. 2.3 б), п 2.9 а) ПДР та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, із наявного в матеріалах справи відеозапису нагрудної камери працівника поліції вбачається, що працівники поліції прямують на місце події за викликом мешканки подвір`я, у паркан якого в`їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . По приїзду працівників поліції ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля ВАЗ 2101, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , на вул. Армійська, буд. 77, у селі Ольшаниця Білоцерківського району Київської області, та намагався рушити з місця, що йому не вдавалося. У ході бесіди з водієм було встановлено, що він не впорався з керуванням та здійснив наїзд на паркан. У подальшому, під час спілкування із водієм працівником поліції було виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на місці зупинки або у лікаря - нарколога. Із відеозапису вбачається згода ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Drager на місці зупинки, результат огляду становить 2,08 ‰. Із вказаним результатом  ОСОБА_1 погодився, їхати до лікаря бажанняя не виявив, факт керування транспортним засобом не заперечував. Працівником поліції було роз`яснено водієві, що відносно нього буде складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 124, ч. 1 ст 130 КУпАП та про розгляд справи у суді. 
Крім того працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про фіксацію події за допомогою технічного приладу - нагрудної бодікамери працівника поліції, що зафіксовано на відеозаписі.
З даних відеозапису не вбачається факту заперечень ОСОБА_1 , що він не керував автомобілем, або що автомобілем керувала його дружина. Згідно відеозапису вбачається, що дружина ОСОБА_1 з`явилася на місці події вже згодом, будь - яких пояснень про те, що саме вона керувала транспортним засобом працівникам поліції не надавала.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суддя навів достатньо аргументів, які свідчать про надання належної правової оцінки щодо факту керування ОСОБА_1 автомобілем.
Працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , оскільки вони вже прибули на місце ДТП за викликом, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Порушень вимог закону при складенні протоколів про адміністративні правопорушення та під час розгляду справи місцевим судом, які можуть бути підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.
Так, протоколи про адміністративні правопорушення та додані до них матеріали по документуванню адміністративних правопорушень складено відповідно до вимог статті 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Особа відносно якої було складено протоколи про адміністративні правопорушення підписала їх, будь - яких заперечень не вказала. Згідно протоколів ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що свідчить його підпис в протоколах про адміністративні правопорушення.
При цьому будь - яких зауважень особа, відносно якої складено протоколи, щодо некерування ним транспортним засобом, не порушення правил дорожнього руху, обставин правопорушення вказаних у протоколах, не зазначив в останньому.
Протоколи про адміністративні правопорушення не містять будь-яких пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з приводу незгоди з їх змістом, з результатом приладу Drager, як і не містить жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколів чи після їх оформлення. Будь-яких порушень при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Частиною 2 статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до пункту 11 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Уповноважені підрозділи органів Національної поліції наділені владними управлінськими функціями, та вжиття відповідних заходів, а тому оскарження їх дій та прийнятих ними рішень носить публічно-правовий характер та має розглядатись адміністративним судом в порядку визначеному КАС України.
Переглядом справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. Усі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень, протоколи про адміністративні правопорушення за ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 повністю відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.
Дії поліцейських жодним чином не призвели до звуження чи обмеження конвенційних та/або конституційних прав водія чи його основоположних свобод, не обмежили його в можливостях ефективно використати свої права, та не ставить під сумнів походження доказів, їх надійність та достовірність.
Будь-яких порушень при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови судді апеляційним судом не встановлено.
Реалізувавши своє право керувати автомобілем, ОСОБА_1 тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Отже, його вина у порушенні п. 2.3 б), п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, за обставин, викладених у постанові судді, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами зазначеними вище.
Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким суддя надав належну правову оцінку, з такою оцінкою доказів погоджується і суд апеляційної інстанції.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді викладені у постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст 130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Висновок судді про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами. Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та в своїй сукупності підтверджують факт порушення  ОСОБА_1 п. 2.3 б), п. 2.9 а) Правил дорожнього руху.
З огляду на вищевикладене, суддя дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п. 2.3 б), п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного перегляду справи.
Суддя суду першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону та повністю доводять вину водія  ОСОБА_1 у порушенні п. 2.3 б), п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст 130 КУпАП.
Застосування принципу «поза розумним сумнівом» у даній справі є доречним, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутній будь - який розумний сумнів у винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.. 124, ч.1 ст.130 КУпАП. Встановлені обставини справи повністю доводять вину водія ОСОБА_1  у вчиненні адміністративних правопорушень, що йому інкримінуються.
Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ним п. 2.3 б), п 2.9 а) Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та такою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що повністю підтверджують обставини, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення та постанові судді.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянтів із прийнятою суддею постановою та свідчать про намір ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, проте висновків судді вони не спростовують.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.3 б), п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та наявності в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Рокитнянського районного суду Київської області від 29 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою.
Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Турченко Віти Володимирівни залишити без задоволення.
Постанову судді Рокитнянського районного суду Київської області від 29 квітня 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя  Л. Д. Поливач