Справа № 522/1214/26
Провадження 2/522/5082/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

22 квітня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про позбавлення батьківський прав
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про позбавлення батьківський прав.
Позивач обґрунтовує позов тим, що Відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з серпня 2013 року повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Зокрема, Позивач зазначає, що Відповідач не бере участі у вихованні доньки, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться станом її здоров`я та успіхами у навчанні, а також не надає матеріальної допомоги на її утримання. Дитина проживає в новій сім`ї Позивача та перебуває на її повному забезпеченні, тоді як Відповідач жодним чином не ініціює спілкування з донькою протягом тривалого часу. Посилаючись на норми ст.ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, Позивач стверджує, що вказані обставини свідчать про свідоме ухилення Відповідача від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав. Позивач просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі задля забезпечення найкращих інтересів дитини.
Ухвалою суду від 02.03.2026 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. 
13.03.2026 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.
Ухвалою суду від 24.03.2026 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання призначене на 22.04.2026 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. 
Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 . Відповідно до вказаного свідоцтва батьком дитини є ОСОБА_2 , матір`ю зазначено ОСОБА_4 . 
14.02.2014 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджено Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 . 
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2014 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки. 
Відповідно до Довідки № 01-19/354 від 16.12.2025 року ОСОБА_3 навчається у 7-В класі.
Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . 
Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав`з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Разом з тим, суд зауважує, що пояснення відповідача, щодо нехтування спілкуванням з дитиною, не може слугувати єдиною та достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, оскільки, виключний перелік підстав для позбавлення батьківських прав визначено у ч. 1 ст. 164 СК України.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Посилання у позові щодо того, що відповідач не сплачує аліменти не підтверджено матеріалами справи, довідки про наявність заборгованості не надано до суду, а саме по собі рішення по стягненню аліментів не доводить факту невиконання батьківських обов`язків. 
На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.
Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
При цьому суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.
Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 354, 355 ЦПК України, ст.164 СК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволені позову  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про позбавлення батьківський прав – відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному повний текст рішення виготовлений 08.05.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко

22.04.26