П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/10014/24	
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.
Дата і місце ухвалення: 24 лютого 2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі №400/10014/24 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з першої інстанції адміністративним позовом, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати повністю рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 11458417/2446501553 від 23.07.24 р., прийняте Комісією Головного управління ДПС у Миколаївській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації; 
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 7 від 31.05.24 р., подану позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання на реєстрацію.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, не врахував підстави прийняття рішення Комісії ГУ ДПС у Миколаївській області від 23 липня 2024 року №11458417/2446501553 та дійшов помилкового висновку про його протиправність. 
Апелянт вказує, що реєстрацію податкової накладної №7 від 31 травня 2024 року було зупинено у зв`язку з відповідністю господарської операції пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, оскільки обсяг постачання товару за кодом УКТ ЗЕД 1005 перевищував величину залишку такого товару. 
Зазначає, що після подання позивачем пояснень та документів Комісією регіонального рівня було встановлено їх недостатність для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, у зв`язку з чим 16 липня 2024 року платнику податків направлено повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та документів.
Апелянт стверджує, що позивач не надав належних документів на підтвердження реальності господарської операції, зокрема розрахункових документів щодо реалізації та придбання товару, а також документів, які б підтверджували походження продукції. 
Крім того, відповідач посилається на те, що надані сертифікати якості стосувалися іншої партії продукції, а серед поданих документів містилися суперечності щодо постачальника та покупця насіння кукурудзи. 
Також апелянт зазначає, що сам по собі факт подання окремих первинних документів не підтверджує реальності господарської операції та фактичного руху товару.
На думку апелянта, контролюючий орган не зобов`язаний конкретизувати кожен окремий документ, який платник податків повинен подати для підтвердження господарської операції, оскільки перелік документів, визначений пунктом 5 Порядку №520, є орієнтовним, а платник податків повинен самостійно надати всі наявні документи, необхідні для підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній. 
Вказує, що рішення про відмову у реєстрації податкової накладної прийнято у зв`язку з ненаданням або частковим ненаданням додаткових пояснень та документів на виконання повідомлення контролюючого органу, а тому підстави для його скасування відсутні. 
У зв`язку з наведеним апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 13 березня 2009 року, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Миколаївській області та з 01 жовтня 2023 року є платником податку на додану вартість. Одним із основних видів його господарської діяльності відповідно до КВЕД є 46.21 «Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин».
30 травня 2024 року між ФОП ОСОБА_3 як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Урожай сервіс» як покупцем укладено договір поставки №1/2-32/2024, предметом якого є поставка насіння батьківських компонентів кукурудзи звичайної гібриду Зедан 32 для сівби у визначеній договором кількості.
На виконання умов зазначеного договору позивачем 31 травня 2024 року поставлено ТОВ «Урожай сервіс» кукурудзу сорту Зедан 32 у кількості 90 посівних місць на загальну суму 51 300,00 грн, у тому числі ПДВ 6 300,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000007 від 31 травня 2024 року. У зв`язку із виникненням податкових зобов`язань позивачем складено податкову накладну №7 від 31 травня 2024 року та подано її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з квитанцією контролюючого органу реєстрацію податкової накладної №7 від 31 травня 2024 року було зупинено на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165, у зв`язку з тим, що обсяг постачання товару за кодом УКТ ЗЕД 1005 перевищує величину залишку відповідного товару, що відповідає пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Позивачу запропоновано надати пояснення та копії документів для розгляду питання щодо реєстрації податкової накладної.
На виконання вимог контролюючого органу позивач подав повідомлення з поясненнями та копіями документів щодо господарської операції, а також додаткові пояснення та документи на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній. 
Разом з тим 16 липня 2024 року ГУ ДПС у Миколаївській області направило позивачу повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та документів, зокрема первинних документів щодо постачання та придбання товару, розрахункових документів, банківських виписок, а також документів щодо підтвердження відповідності продукції. 17 липня 2024 року позивачем подано додаткове повідомлення з письмовими поясненнями та копіями документів.
За результатами розгляду поданих документів Комісією Головного управління ДПС у Миколаївській області прийнято рішення від 23 липня 2024 року №11458417/2446501553 про відмову у реєстрації податкової накладної №7 від 31 травня 2024 року. 
Підставою для прийняття зазначеного рішення визначено ненадання або часткове ненадання додаткових письмових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній, після отримання повідомлення про необхідність подання таких документів.
Вважаючи рішення Комісії Головного управління ДПС у Миколаївській області від 23 липня 2024 року №11458417/2446501553 протиправним та таким, що прийняте без належної оцінки поданих ним пояснень і документів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване рішення Комісії ГУ ДПС у Миколаївській області від 23 липня 2024 року №11458417/2446501553 не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, оскільки не містить конкретних підстав відмови у реєстрації податкової накладної та не визначає, яких саме документів не було надано платником податку. 
Суд встановив, що позивачем подано до контролюючого органу достатній пакет первинних документів, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції з поставки насіння кукурудзи, тоді як відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не довів наявності передбачених законодавством підстав для відмови у реєстрації податкової накладної.
З огляду на це суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення та наявність підстав для його скасування із одночасним зобов`язанням Державної податкової служби України зареєструвати податкову накладну №7 від 31 травня 2024 року датою її фактичного подання на реєстрацію. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, чи використано повноваження з метою, з якою його надано, а також чи є такі рішення обґрунтованими, безсторонніми, добросовісними, розсудливими та пропорційними.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Податкового кодексу України, Порядком зупинення реєстрації податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165, Порядком прийняття рішень про реєстрацію або відмову в реєстрації податкових накладних, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року №520, та Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність за видом економічної діяльності КВЕД 46.21 «Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин», а 30 травня 2024 року між ним та ТОВ «Урожай Сервіс» укладено договір поставки №1/2-32/2024, на виконання якого 31 травня 2024 року позивачем здійснено поставку насіння батьківських компонентів кукурудзи гібриду Зедан 32 для сівби на суму 51 300 грн, у тому числі ПДВ 6 300 грн.
У зв`язку із здійсненням зазначеної господарської операції позивачем складено податкову накладну №7 від 31 травня 2024 року та подано її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з квитанцією контролюючого органу реєстрацію податкової накладної зупинено з підстав відповідності господарської операції пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, оскільки обсяг постачання товару за кодом УКТ ЗЕД 1005 перевищував величину залишку такого товару.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що сама лише вказівка у квитанції на відповідність операції пункту 1 Критеріїв ризиковості без наведення відповідних розрахунків не може вважатися належним обґрунтуванням підстав зупинення реєстрації податкової накладної.
Із змісту квитанції не вбачається, які саме показники були розраховані контролюючим органом, які обсяги придбання та постачання товару враховувалися, яким є залишок товару та на підставі яких даних контролюючий орган дійшов відповідного висновку.
Крім того, квитанція не містить конкретного переліку документів, які необхідно подати для усунення сумнівів контролюючого органу та прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Після отримання квитанції позивач подав повідомлення з поясненнями та копіями документів, а після отримання повідомлення ГУ ДПС у Миколаївській області від 16 липня 2024 року додатково подав письмові пояснення та документи щодо господарської операції, відображеної у податковій накладній №7 від 31 травня 2024 року.
Однак рішенням Комісії Головного управління ДПС у Миколаївській області від 23 липня 2024 року №11458417/2446501553 у реєстрації податкової накладної відмовлено з підстав ненадання або часткового надання додаткових письмових пояснень та копій документів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведене формулювання не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості індивідуального акта.
Так, у спірному рішенні не зазначено, які саме документи не були надані позивачем, які обставини залишилися непідтвердженими, які документи були досліджені комісією та з яких підстав вони визнані недостатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Фактично контролюючий орган обмежився загальним формулюванням про ненадання або часткове надання документів без наведення конкретних мотивів прийняття рішення.
При цьому в апеляційній скарзі відповідач посилається на ненадання розрахункових документів щодо придбання та реалізації товару, документів про походження продукції, невідповідність сертифікатів якості та наявність суперечностей щодо контрагентів.
Однак колегія суддів зазначає, що наведені обставини відсутні у самому рішенні Комісії від 23 липня 2024 року №11458417/2446501553 та не були покладені в основу його прийняття.
Суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність свого рішення новими мотивами, які не були зазначені на момент його прийняття.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про ненадання позивачем розрахункових документів щодо придбання та реалізації товару, оскільки у спірному рішенні не конкретизовано, яких саме документів не вистачало для прийняття позитивного рішення та які саме обставини господарської операції залишилися непідтвердженими.
Також відхиляються доводи апеляційної скарги щодо невідповідності сертифікатів якості та непідтвердження походження продукції. Вказані обставини не зазначені у рішенні Комісії як підстава відмови у реєстрації податкової накладної, а їх дослідження фактично стосується оцінки реальності господарської операції та повноти податкового обліку платника податків.
Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 року у справі №500/2237/20 наголосив, що процедура моніторингу податкових накладних є превентивним заходом податкового контролю та не повинна підміняти собою проведення податкових перевірок.
Тому доводи апелянта щодо походження продукції, відповідності сертифікатів якості, фактичного руху товару та реальності господарської операції виходять за межі предмета дослідження у справах цієї категорії.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що контролюючий орган не зобов`язаний конкретизувати перелік документів, які мають бути подані платником податків.
У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №360/2460/20 зазначено, що можливість надання платником податків необхідних документів безпосередньо залежить від чіткого визначення контролюючим органом критерію ризиковості та конкретизації документів, які необхідно подати для прийняття рішення щодо реєстрації податкової накладної.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2020 року у справі №819/330/18, від 10 червня 2021 року у справі №822/1886/18, від 01 грудня 2021 року у справі №600/1878/20-а та від 28 червня 2022 року у справі №380/9411/21.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо неправомірного врахування судом першої інстанції документів, які не подавалися на розгляд комісії регіонального рівня.
Відповідно до статей 72, 73 та 90 КАС України адміністративний суд під час розгляду справи зобов`язаний дослідити всі належні, допустимі та достатні докази, подані учасниками справи, з метою повного та всебічного встановлення фактичних обставин спору. Сам по собі факт подання стороною додаткових доказів під час судового розгляду не свідчить про підміну судом функцій контролюючого органу та не спростовує обов`язку суб`єкта владних повноважень довести правомірність прийнятого рішення.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що після зупинення реєстрації податкової накладної №7 від 31 травня 2024 року позивачем було подано до контролюючого органу пояснення та копії документів щодо господарської операції, а після отримання повідомлення від 16 липня 2024 року - також додаткові пояснення та документи на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній.
Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що подані позивачем документи були недостатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, не стосувалися відповідної господарської операції або містили недоліки, які об`єктивно унеможливлювали її реєстрацію.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що відповідачем не виконано покладений на нього частиною другою статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності рішення Комісії Головного управління ДПС у Миколаївській області від 23 липня 2024 року №11458417/2446501553 про відмову в реєстрації податкової накладної №7 від 31 травня 2024 року.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обрання належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати податкову накладну №7 від 31 травня 2024 року датою її первинного подання на реєстрацію.
Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних №1246 податкова накладна, реєстрацію якої було зупинено, підлягає реєстрації, зокрема, у день набрання законної сили рішенням суду про її реєстрацію. Отже, у разі встановлення протиправності рішення про відмову в реєстрації податкової накладної саме зобов`язання Державної податкової служби України здійснити її реєстрацію забезпечує повне та ефективне поновлення порушених прав платника податків.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зводяться переважно до переоцінки встановлених обставин справи та незгоди з наданою судом оцінкою доказів, однак не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального закону.
Відповідно до статті 316 КАС України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, підстави для нового розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі №400/10014/24 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук