Справа №585/4602/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шульга В. О.	
Номер провадження 33/816/1266/26 	Суддя-доповідач Басова В. І. 	
Категорія  126 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

11 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Басова В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Суми клопотання особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2025 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , 
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 років.
Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп. 
встановила:
Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 років. Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.
18 травня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання вказує на те, що постанову суду, винесену 01 грудня 2025 року отримав лише через місяць, так як з кінця листопада 2025 року до кінця грудня 2025 року він перебував у лікарні в зв`язку з тим, що його було прооперовано. Крім того, через свою некомпетентність в юридичних питаннях, не зміг своєчасно, належним чином зреагувати на таку постанову, а так , як не був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду адміністративних матеріалів, своєчасно не міг скористатися правовою допомогою адвоката. Тому суть отриманої ним постанови не зрозумів і лише після того як звернувся до адвоката на консультацію, отримав роз`яснення її положень. Вважає, що його право на захист було неодноразово порушене.
Також просить врахувати його життєві обставини які забирають увесь час, а саме те що він є студентом 3 курсу Роменського фахового коледжу Сумського національного аграрного університету та навчається за спеціальністю агроінженерія, працює на об`єкті критичної інфраструктури у ТОВ «Ласий кошик» (Роменський хлібзавод) та матеріально допомагає мамі по господарству і доглядає двох молодших брата та сестру.
Отже вважає, що він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та просить його поновити.
Будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду справи за його відсутності
Дослідивши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне повернути скаргу особі, яка її подала, виходячи з наступного.
Відповідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного строку, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджуваної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Частиною 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03.04.2008; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29.10.2015).
При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у вищезазначений законом строк. Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючі всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.
Посилання апелянта на те, що він не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, спростовуються матеріалами справи. Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд справи Роменським міськрайонним судом Сумської області 01 грудня 2025 року об 11 год. 00 хв., про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі протоколу.
Крім того, копію постанови суду було направлено ОСОБА_1 за адресою його проживання, зазначеною в матеріалах справи.
Доводи апелянта про те, що у період з кінця листопада до кінця грудня 2025 року він перебував на стаціонарному лікуванні, самі по собі не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для подання апеляційної скарги у встановлений законом строк. При цьому суд враховує, що вже 15 грудня 2025 року ОСОБА_1 особисто звернувся до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи з метою підготовки та подання апеляційної скарги, а 17 грудня 2025 року ознайомився з матеріалами справи та отримав копію відеозапису. Таким чином, не пізніше зазначеної дати апелянту було достеменно відомо як про існування постанови суду, так і про її зміст та процесуальні наслідки.
Посилання ОСОБА_1 на відсутність юридичних знань, нерозуміння змісту постанови та необхідність звернення за консультацією до адвоката також не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки незнання законодавства, відсутність спеціальної юридичної освіти або несвоєчасне звернення за правовою допомогою є суб`єктивними обставинами та не позбавляли особу можливості своєчасно подати апеляційну скаргу або звернутися із заявою про надання правничої допомоги.
Не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку й обставини, пов`язані з навчанням апелянта, його трудовою зайнятістю та сімейними обов`язками, оскільки такі обставини є складовою звичайного способу життя особи та не свідчать про існування об`єктивних перешкод для реалізації права на апеляційне оскарження.
Крім того, з постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14 квітня 2026 року вбачається, що відносно ОСОБА_1 здійснювалися виконавчі дії з виконання постанови суду в частині стягнення судового збору, що додатково підтверджує його обізнаність про результати судового розгляду та правові наслідки ухваленого рішення.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був своєчасно обізнаний про розгляд справи, ухвалене судове рішення та його наслідки, мав реальну можливість реалізувати право на апеляційне оскарження у строк, встановлений законом, однак без поважних причин не скористався таким правом. Апеляційну скаргу подано лише 18 травня 2026 року, тобто зі значним пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП.
Існування інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, апеляційним судом не встановлено, на такі апелянт не посилається у заяві про поновлення пропущеного строку.
Керуючись статтями 294, 295 КпАП України,
постановила:
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУПАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 	Басова В.  І.