СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2026 року м. Суми Справа № 480/5724/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Суть спору, позиція сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач, на переконання позивача, неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача всі періоди згідно з записами у трудовій книжці. Тому відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії.
У позовній заяві позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.06.2025 та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 24.10.1984 до 02.06.2003 року згідно записів трудової книжки.
Судом було відкрито провадження у справі 28.07.2025.
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Тому суд на підставі норми ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України вирішує справу за наявними у ній матеріалами.
Установлені судом фактичні обставини.
Відповідно до записів за № 1-6 позивач у період з 24.10.1984 до 02.06.2003 працювала на швейній фабриці в Херсонській області. У записі № 1 щодо прийняття на роботу (підстава для здійснення) зазначено наказ від 24.10.1984 у номері якого наявне виправлення, яке здійснено в порушення вимог Інструкції (а.с.14).
Позивач звернулась із заявою від 10.06.2025 про призначеня пенсії за віком, що не заперечується сторонами.
За результатами розгляду заяви позивача відповідачем прийнято рішення від 18.06.2025 № 212950008317 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 18 років 1 місяць та 6 днів. До страхового стажу не було зараховано період роботи позивача з 24.10.1984 до 02.06.2003, оскільки наявне виправлення в номері наказу про прийняття на роботу. Такий період враховано частково за даними реєстру застрахованих осіб.
Висновки суду та їх мотиви.
Відповідно до норм частин 1-2 ст.26 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' від 09.07.2003 № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років до 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 до 31.12.2025 - не менше 32 років.
Частиною 4 ст.24 Закону № 1058-ІV закріплено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.56 та ст.62 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' від 05.11.1991 № 1788-ІV до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України ''Про трудові книжки працівників'' від 27.04.1993 № 301 вдповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.
Згідно з пунктами 2.2-2.3, 2.5 Інструкції заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У випадку виявлення неправильних чи неточних записів про роботу, перевід на іншу роботу та інших записів, виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був здійснено такий запис.
Частиною третьою ст.44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Згідно з ч.1 ст.101 № 1788-ІV органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Зловживанням з боку пенсіонера, в розумінні ч.1 ст.103 Закону № 1788-ІV, є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Отже, відповідальність за правильність внесення записів у трудову книжку працівника, в тому числі внесення виправлень, покладено саме на роботодавця, а працівник не повинен нести негативних наслідків від зроблених уповноваженою особою роботодавця помилок при заповненні трудової книжки. На органи Пенсійного фонду України, в тому числі відповідача покладено функції вимагати відповідні документи щодо періоду роботи позивача, в тому числі перевіряти обґрунтованість видачі та достовірності поданих позивачем документів. 
Відповідач не довів суду факту того, що він вчиняв активні дії для вирішення ситуації щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 24.10.1984 до 02.06.2003, в тому числі, що він не витребовував у колишніх роботодавців позивача документи, а фактично переклав обов`язок доведення періодів роботи на позивача, зазначивши, що за умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто.
Натомість у трудовій книжці позивача чітко зазначено про період його роботи на швейній фабриці з 24.10.1984 до 02.06.2003, а тому він повинен бути врахований до страхового стажу позивача у повному обсязі. Факт зазначення у підставі для здійснення запису № 1 у трудовій книжці про прийняття на роботу виправлення у даті наказу, не впливає на право позивача на зарахування всього періоду роботи, оскільки відповідач не довів перед судом того, що саме позивач вносив такі дані у свою трудову книжку, а не уповноважена особа роботодавця.
Крім того, суд враховує те, що на даний час позивач не перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, де позивач працював у період з 24.10.1984 до 02.06.2003.
Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що спірне рішення відповідача не відповідає критеріям правомірності, які передбачені нормою ч.2 ст.2 КАС України. Тому суд визнає протиправним та скасовує таке рішення.
З урахуванням норми ч.2 ст.9 КАС України суд виходить за межі позовних вимог та зобов`язує відповідача, окрім зарахування до страхового стажу позивача періоду з 24.10.1984 до 02.06.2003, з урахуванням зарахованого періоду, а також повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме щодо обов`язку зарахувати всі періоди згідно записів у трудовій книжці позивача, враховуючи те, що він не несе відповідальності за правильність внесення записів у трудову книжку, а також щодо обов`язку сприяти позивачу у реалізації його права на пенсійне забезпечення, в тому числі витребовувати необхідні документи.
Таким чином, суд задовольняє вимоги з виходом за їх межі.
Судові витрати.
Оскільки позовні вимоги задоволені та те, що в матеріалах спарви відсутні докази понесення позивачем інших судових витрат, окрім судового збору у сумі 1211,20 грн, то суд стягує з відповідача на користь позивача такий збір. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 18.06.2025 № 212950008317. 

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, код ЄДРПОУ 21108013) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу період з 24.10.1984 до 02.06.2003, з урахуванням зарахованого періоду та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 10.06.2025, прийнявши рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, код ЄДРПОУ 21108013) за рахунок бюджетних асигнувань, 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп.

5. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів  з дня складення повного рішення. 

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   А.І. Сидорук