КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 752/16208/25 Апеляційне провадження № 33/824/437/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Коваль В.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Анфьоровою Катериною Сергіївною,на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року про притягнення
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2026 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. 
Не погодившись з постановою суду, 01.10.2025 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Анфьорова К.С., оскаржив її в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу до суду першої інстанції через систему «Електронний суд».
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відеозаписом не зафіксовано жодного моменту, коли ОСОБА_1 прямо або опосередковано відмовився від проходження медичного огляду. Також, при цьому, вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення особи на огляд, а також докази на підтвердження категоричної відмови водія від проходження медичного огляду.
Посилається на те, що суб`єктивні спостереження поліцейських не можуть замінити обов`язковий медичний огляд, передбачений законодавством, відтак уважає, що суд необґрунтовано поклав у вину особі, результати огляду поліцейськими, а ознаки сп`яніння, зафіксовані патрульними, мають характер суб`єктивних оціночних тверджень, не підтверджених належними доказами.
Вважає, що самі лише зовнішні ознаки (почервоніння очей, поведінка, рухи тощо), зафіксовані поліцейськими, не є достатніми для притягнення до відповідальності. У постанові суду не зазначено факту вручення направлення на медичний огляд, не проаналізовано чи були роз`яснені наслідки відмови та чи забезпечили поліцейські доставлення особи до медичного закладу. Вказує, при цьому, що усна пропозиція, без оформленого направлення, суперечить вимогам Інструкції та не створює правових наслідків.
Зазначає, що посилання суду на лікарську довідку як на доказ вини суперечить вимогам ст. 266 КУпАП та Порядку № 1103 від 17.12.2008.
Також вказує, що незабезпечення поліцією доставлення особи до медичного закладу при наявності заяви про погіршення самопочуття є порушенням вимог Порядку № 1103.
Вважає також, що судом у оскаржуваній постанові було порушено стандарт мотивування, оскільки постанова суду не містить конкретизації обставин та оцінки доказів, порушує принцип змагальності та вимоги до обґрунтованості судового рішення, а також судом не було надано оцінки відеозапису як допустимого доказу. 
Посилається також і на те, що зупинка транспортного засобу була здійснена без законних на те підстав, а також і на те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Анфьорова К.С. у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити. При цьому, захисниця у судовому засіданні заявила клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке мотивувала тим, що на момент апеляційного розгляду сплив строк накладення адміністративного стягнення.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 , 19.06.2025 о 16:32 год. у м. Київ, по вул. Васильківська, 38, керував транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За змістом пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно частини першої статті 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до диспозиції цієї норми закону, окрім іншого, полягає у діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками зокрема, але не виключно, наркотичного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що по справі зібрано достатньо доказів, які у сукупності не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості та які підтверджують вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, відхиляючи доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно положень статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).
Згідно п. 2 Порядку, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Суд першої інстанції, відхиляючи посилання сторони захисту про надуманість ознак наркотичного сп`яніння, вказав, що працівником поліції було проведено огляд ОСОБА_1 та встановлено ознаки наркотичного сп`яніння.
Судом апеляційної інстанції, з метою перевірки доводів апеляційної скарги було досліджено наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції та встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із чим відносно ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 3 ст. 122 КУпАП та інспектором поліції прийнято рішення про накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
У ході з`ясування обставин вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП, працівниками поліції було проведено поверхневу перевірку транспортного засобу ОСОБА_1 , а також поверхневу перевірку безпосередньо ОСОБА_1 , що узгоджується із положеннями ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію».
Під час проведення поверхневої перевірки ОСОБА_1 інспектором поліції у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість обличчя, які було оголошено останньому та запропоновано пройти огляд у встановленому законодавством порядку у лікаря-нарколога, однак від проходження огляду ОСОБА_1 фактично відмовився, посилаючись на те, що йому потрібно доставити пасажира до місця призначення.
Зазначене у своїй сукупності спростовує твердження апеляційної скарги про те, що відеозаписом не зафіксовано жодного моменту, коли ОСОБА_1 прямо або опосередковано відмовився від проходження медичного огляду.
Не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання в апеляційній скарзі на те, що суб`єктивні спостереження поліцейських не можуть замінити обов`язковий медичний огляд, передбачений законодавством, а тому суд першої інстанції необґрунтовано поклав у вину особі, результати огляду поліцейськими, з огляду на те, що ознаки сп`яніння, зафіксовані патрульними, мають характер суб`єктивних оціночних тверджень, не підтверджених належними доказами, враховуючи таке.
Згідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
З наведеного убачається, що у разі наявності у поліцейського підстав вважати, що особа перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, обґрунтованою та законною є вимога працівника поліції щодо проходження водієм транспортного засобу огляду з метою визначення стану сп`яніння.
Як убачається у даній справі, інспектором поліції було проведено візуальний огляд ОСОБА_1 , внаслідок якого виявлено ознаки наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродня блідість, що відповідає вимогам, встановленим у п. 4 розділ І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Тобто, виявлення та встановлення ознак наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів було здійснено поліцейським у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водночас, медичний огляд, як про це вказує сторона захисту, працівником поліції не проводився, поліцейським було проведено поверхневий огляд, що не є медичним оглядом, оскільки у силу положень згаданої інструкції, у разі встановлення ознак наркотичного сп`янніння або перебування під впливом лікарських препаратів, поліцейський направляє та доставляє на огляд до медичного закладу водія транспортного засобу. Однак, ОСОБА_1 від пропозиції пройти огляд у лікаря нарколога у медичному закладі відмовився.
З огляду на викладене, апеляційний суд наголошує на тому, що вимога працівника поліції щодо проходження огляду на визначення стану наркотичного чи іншого сп`яніння, в разі зупинки транспортного засобу та наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є обов`язковою для виконання, задля спростування чи підтвердження відповідного стану сп`яніння.
Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано факту вручення направлення, а також чи було забезпечено доставку особи до медичного закладу для проходження медичного огляду, ураховуючи наступне.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 6-8 Порядку).
Судом апеляційної інстанції з наявного відеозапису в матеріалах справи було встановлено, що ОСОБА_1 , у зв`язку із виявленням ознак наркотичного сп`яніння, було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, що і є направленням на огляд, від проходження якого ОСОБА_1 відмовився.
Слід вказати, що вказаним вище Порядком, як і Інструкцією № 1413/27858 не встановлено вимог щодо обов`язкового вручення направлення на медичний огляд, а у направленні, що є додатком 1 до Інструкції № 1413/27858, не встановлено вимог щодо підпису про оголошення та вручення направлення водію транспортного засобу, якому запропоновано пройти огляд з метою визначення відповідного стану, що спростовує доводи сторони захисту в цій частині.
Аргументи апеляційної скарги, які полягають в тому, що працівниками поліції при складанні протоколу не було роз`яснено ОСОБА_1 його прав і наслідків відмови від проходження огляду, апеляційний суд до уваги не приймає, з огляду на те, що з наявного в матеріалах справи відеозапису судом вбачається, що інспектором поліції роз`яснювалась ОСОБА_1 його права, суть адміністративного правопорушення та наслідки відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зупинки автомобіля працівниками поліції не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються відеозаписом наявним в матеріалах справи, під час якого ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, а також надавав пояснення щодо руху транспортного засобу під його керуванням смугою руху, відведеною для руху громадського транспорту, внаслідок чого відносно останнього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка у судовому порядку скасована не була і є чинною.
Оцінюються критично апеляційним судом посилання сторони захисту на незабезпечення працівниками поліції ОСОБА_1 до медичного закладу, внаслідок погіршення самопочуття під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, адже, як свідчить відеозапис, працівниками поліції було викликано карету швидкої медичної допомоги на місце зупинки транспортного засобу, де ОСОБА_1 була надана медична допомога. За наслідками проведення медичного огляду та у присутності медичного персоналу, працівниками поліції було складено та оголошено протокол про адміністративне правопорушення.
Таким чином, обґрунтованими є посилання суду першої інстанції на довідку Київської міської клінічної лікарні № 4 від 19.06.2025 № 1189, у якій не міститься даних про те, що ОСОБА_1 на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення не усвідомлював наслідки своїх дій, внаслідок погіршення самопочуття.
Поряд з цим, слід вказати, що 19.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до приймального відділення Київської міської клінічної лікарні № 4 від 19.06.2025, тобто мав можливість пройти медичний огляд та провести необхідні дослідження, тим самим підтвердити або спростувати ознаки наркотичного сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає у відмові останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, є доведеною поза розумним сумнівом.
При цьому, докази, покладені судом першої інстанції в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскаржувана постанова суду є законною та мотивованою, а накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, повністю відповідає вимогам ст. 23, 33 КУпАП.
Щодо клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
У частині 6 ст. 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
Оскаржувану постанову було ухвалено 23.09.2025, а протокол складено 19.06.2025, що вказує на те, що станом на день розгляду справи судом першої інстанції строки, встановлені у ч. 6 ст. 38 КУпАП, для накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не сплинули.
Та обставина, що на час апеляційного перегляду закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, не свідчить про необхідність закриття провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, оскільки на ОСОБА_1 адміністративне стягнення було накладене у межах строків, визначених законом, і КУпАП не передбачає можливості закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за умови спливу строків накладення адміністративного стягнення на час перегляду постанови суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Таким чином, усі доводи сторони захисту мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інших, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі.
Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Анфьоровою Катериною Сергіївною - залишити без задоволення.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року відносно  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук