Справа № 333/9807/25
Провадження № 2/333/945/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
01 квітня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: Головуючої судді Михайлової А.В., за участі секретарясудового засідання Ніколаєнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа - Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту
ВСТАНОВИВ:
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа - Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Він вирішив реалізувати своє право на відчуження належної йому квартири та звернувся до органів нотаріату, де дізнався, що все його нерухоме майно перебуває під арештом. В подальшому було встановлено, що на підставі вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2008 року в справі № 1-333/08, ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, а також задоволено цивільний позов ОСОБА_3 та стягнуто на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4500 грн.. Відповідно до зазначеного вироку засудженим є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тернополя, натомість позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжя. Таким чином було обтяжено майно, що належить – ОСОБА_1 , який має спільне з боржником П.І.Б.. Відтак, підстав для арешту майна позивача не має, просив скасувати арешти нерухомого майна, реєстраційні номери обтяження: 9330796 та 9473216. 
Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і з метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі.
Позивач та його представник в підготовче засідання не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечує щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.
Відповідач в підготовче засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав.
Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав.
Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року підготовче провадження по справі закрито.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити.
Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленим належним чином про дату та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надали. 
Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Суд, ознайомившись з доводами позивача викладеними в позовній заяві, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 433969443 від 03.07.2025 року, Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського МУЮ накладено арешт нерухомого майна № 9330796 (постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н від 09.12.2009 року, виконавче провадження № 12011757), а також арешт нерухомого майна № 9473216 (постанова б/н від 26.01.2010 року виконавче провадження № 12024506) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
Заявником за вказаним обтяженням є Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.
Відповідно до листа від 22.07.2025 року № 120081 Тернопільським відділом державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено, що на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебували виконавчі провадження:
- № 12011757 щодо виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2008 року № 1-333 про конфіскацію всього належного майна засудженого ОСОБА_1 в дохід держави. Із Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції в Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавче провадження не передавалось та на виконанні не перебувало. Відомості про подальші дії у межах провадження відсутні.
- № 12024506 щодо виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.01.2009 року № 1-333 про стягнення із засудженого ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . Виконавче провадження було закінчене на підставі пункту 10 ч. 1 ст. 49 (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС) підставою якого була відповідь з УДАІ УМВС в Тернопільській області транспортні засоби за боржником не зареєстровані; згідно відповіді БТІ боржник має зареєстроване право власності на нерухоме майно в м. Тернополі, на яке згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт; згідно п. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти боржника у гривнях. Згідно відповіді Чортківського СІЗО боржник перебуває у Райківецькій ВК-78 Хмельницької області, що є підвідомчістю ВДВС Головного управління юстиції у Хмельницькій області. 
Згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2008 року в справі № 1-333/08 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Тернополя, призначено покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, а також задоволено цивільний позов ОСОБА_3 та стягнуто на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4500 грн.. 
В той же час, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Запоріжжі.
Таким чином суд приходить до висновку, що майно позивача було обтяжено за збігом прізвища, ім`я та по батькові з боржником. 
Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Стаття 391 ЦК України визначає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Отже, вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.
Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Таким чином, суд приходить до висновку, що безпідставна наявність арешту не все майно, яке належить позивачу, порушує права останнього на вільне володіння та розпорядження майном на власний розсуд. Тому, не зняття арешту з майна боржника, порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження майном.
Керуючись ст. ст. 317,319,321,391 ЦК України, ст. ст. 12,13,81, 263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа - Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення майна з-під арешту, - задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 9330796; зареєстровано: 09.12.2009 року за № 9330796 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 09.12.2009, Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, ВП 12011757, заступник начальника відділу Шмигельська Л.О.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 , Причина відсутності коду: за релігійними переконаннями; обтяжувач: Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, код: 34950925; Заявник: Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, код: 34950925. 
Скасувати арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 9473216; зареєстровано: 01.02.2010 року за № 9473216 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 26.01.2010, Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, ВП 12024506, державний виконавець Гайда А.Б.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; обтяжувач: Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, код: 34950925; додаткові дані: стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 4500 грн; Заявник: Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, код: 34950925. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В. Михайлова