Справа № 615/1872/25
Провадження № 2/615/27/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року          м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді – Токмакової А.П., 
секретар судового засідання – Клименко Н.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
за участю позивача – ОСОБА_1 ,
її представника – ОСОБА_3 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – ОСОБА_4 ,

встановив:

20.06.2025 позивач звернулася до суду з позовною заявою, зі змісту якої просить поділити майно, належне сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме: діодний лазер 808NM DIODE; апарат електроепіляції HEBE; апарат для електроепіляції і електрокоагуляції Т-18 Alvi-Prague; телевізор LG 32; 2 масажні столи; сухожар Hochtemperatur sterilisator wx-12c; автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., шляхом виплати їй компенсації частини його вартості в розмірі 175 270 грн.
В обґрунтування позовних вимог повідомила, що за час перебування з відповідачем в зареєстрованому шлюбі – з 29.07.2017 по 06.10.2023 придбала перелічене вище майно для здійснення підприємницької діяльності, але наразі воно знаходиться у розпорядженні відповідача. 
На підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності надала договір позички нежитлового приміщення, у якому розміщено обладнання, та виписку з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Надати всі документи, які б підтверджували факт купівлі обладнання, не можливо через ненадання постачальником. Має лише декілька документів, зокрема гарантійні талони та квитанцію про сплату вартості одного з апаратів. 
10.06.2022 за відповідачем був зареєстрований автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., який 01.06.2024 перереєстровано на нового власника на підставі електронного договору купівлі-продажу №3245/2024/4648721 від 31.05.2024. 
Посилаючись на неможливість за таких обставин реального розподілу майна, яке відносить до спільної сумісної власності подружжя, вважає, що, як співвласник, має право вимагати виплати компенсації у розмірі половини його вартості. 
В досудовому порядку вирішити спір не можливо, оскільки відповідач не бажає здійснювати поділ майна у добровільному порядку.
Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 25.06.2025 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку загального позовного провадження. 
23.09.2026 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, просить частково відмовити в задоволенні позову через необґрунтованість та невідповідність фактичним обставинам.
Звернув увагу, що під час проживання у шлюбі куплено два автомобіля, а саме Славута, д.н.з. НОМЕР_2 , який був зареєстрований на позивача, та Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 . Автомобіль Славута позивач забрала із собою і як відомо – продала, забравши всі кошти собі. 
Місце знаходження заявленого позивачем обладнання можливо буде встановити у разі її повернення на територію України із-за кордону. Наразі все обладнання знаходиться в приміщенні, де позивач займалася підприємницькою діяльністю. 
Наголосив, що заходи досудового врегулювання спору між сторонами не вживалися, так як позивач виїхала за кордон з дитиною, навіть не повідомивши відповідача і не вирішивши питання про поділ спільного майна подружжя. Позов подано без достатніх на те підстав.
13.10.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, підтримав позовні вимоги.
Зауважив, що відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив факт придбання автомобіля марки Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , під час шлюбу. Щодо автомобіля Славута відповідач не надав жодного доказу на підтвердження факту його придбання. 
Обладнання придбане позивачем для здійснення підприємницької діяльності та перебувало у нежитловому приміщенні, яке використовувалося для здійснення підприємницької діяльності, що відповідач не оспорює, але посилається на його відсутність.
Наполягає, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з пропозицію здійснити розподіл майна у позасудовому порядку, але кожного разу той відмовлявся, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Правом щодо подання заперечення на відповідь на відзив в передбаченому ст.180 ЦПК України порядку відповідач не скористався.
Ухвалою суду від 10.11.2025 в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування із РСЦ договорів купівлі-продажу автомобілів Славута, д.н.з. НОМЕР_2 , та Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , - відмовлено.
За клопотанням представника позивача здійснено виклик ОСОБА_5 , ОСОБА_6 для допиту в якості свідків; ухвалою суду від 09.12.2025 витребувано із ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області матеріали ЄО № 1470 від 06.05.2024 з розгляду звернення ОСОБА_1 та долучено ухвалу слідчого судді від 19.06.2024 у справі № 615/1104.
Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлено. 
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить задовольнити.
Повідомила, що з 2017 по 2023 роки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, заявлене майно придбано під час шлюбу. 01.06.2024, тобто після розірвання шлюбу відповідач продав автомобіль Skoda Octavia без згоди позивача. Все обладнання знаходиться в кабінеті, де позивач здійснювала підприємницьку діяльність, наразі ним користується відповідач та отримує доходи. Оскільки в добровільному порядку поділити майно не можливо, вважає наявними підстави вимагати сплати компенсації частини його вартості.
Наполягає, що батько позивача надавав гроші на придбання обладнання, наразі відповідач користується, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Відповідач позов визнав частково. Не заперечував, що заявлене майно придбано під час шлюбу, але обладнання знаходиться в приміщенні, де позивач здійснювала підприємницьку діяльність, доступу до приміщення не має, обладнанням не користується, йому не передавалось, не претендує і не бажає отримувати належну йому частину, тому не вбачає правових підстав сплачувати половину його вартості, так як позивач має можливість особисто або через представника в любий час забрати обладнання та розпорядитись ним на свій розсуд. Зі згоди та в присутності власника приміщення пересвідчився, що обладнання стоїть. До того ж, власник приміщення має намір стягнути кошти за його зберігання.
Щодо сплати компенсації частини вартості автомобіля Skoda Octavia, вважає надану позивачем оцінку завищену, так як купували зламаний, намагався відремонтувати, але так зламаний і продав. Свою оцінку не надав. Просить врахувати, що позивач перед виїздом за кордон продала автомобіль Славута без його згоди, отриману з продажу суму коштів не повідомляє. Зустрічний позов з цього приводу не подавав, оцінку не здійснював.
Заслухавши позицію сторін та їх представників, допитавши свідка ОСОБА_5 , дослідивши надані сторонами письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов такого висновку.
В ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). 
За змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
За ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
В ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1 ст.82 ЦПК України).
Судом встановлено, що з 29.07.2017 по 06.10.2023 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується інформацією із заочного рішення Валківського районного суду Харківської області від 06.10.2023 у справі № 615/1617/23.
За даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №249410662839 від 18.07.2024, ФОП ОСОБА_1 з 19.03.2021 по 18.07.2024 здійснювала вид економічної діяльності 96.02 – надання послуг перукарями та салонами краси (основний), має статус – припинено.
01.01.2024 між ФОП ОСОБА_7 (позикодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (користувач) укладено договір позички нежилого приміщення, з п.1.1 якого позичкодавець передає у виключне платне користування користувачу частину нежилого приміщення загальною площею 24 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення підприємницької діяльності. Того ж дня, 01.01.2024 складено акт приймання передачі частини вказаного нежилого приміщення.
Із експрес накладної від 15.11.2022, ОСОБА_1 придбала апарат для електроепіляції, вартістю 19998 грн. Окрім того, Карта гарантії на іноземній мові, зі слів позивача, підтверджує факт купівлі іншого обладнання, оригінали квитанцій зберігаються у постачальника. 
За висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 26.04.2017 косметичне обладнання ТМ ALVI PRAGUE відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і за умови дотримання вимог висновку може бути використане у заявленій сфері застосування.
З висновку про вартість майна від 12.05.2025, складеного ФОП ОСОБА_8 , ринкова вартість без ПДВ складає: діодний лазер 808NM DIODE – 65000 грн.; апарат електроепіляції HEBE – 23400 грн.; апарат для електроепіляції і електрокоагуляції Т-18 Alvi-Prague – 18410 грн.; телевізор LG 32 – 4500 грн.; 2 масажні столи – 8100 грн.; сухожар Hochtemperatur sterilisator wx-12c – 1490 грн., всього 120900 грн.
Оцінка вартості об`єктів визначена шляхом порівняльного підходу за моніторингом операторів ринку України із застосуванням коригування на торг 10% окрім діодного лазера, до якого знижка на торг не застосовується. Без урахування ПВД, так як продавцями виступають фізичні особи. Оскільки об`єкти порівняння суттєво не відрізняються технічним станом від об`єктів оцінки, корегування на технічний стан не проводилося. Дата оцінки 11.04.2025 з метою визначення ринкової вартості для продажу в процесі банкрутства товарно-матеріальних цінностей.
Позивач в судовому засіданні підтвердила, що у звіті про оцінку майна зроблені нею фотографії обладнання на час користування в приміщенні, де здійснювала підприємницьку діяльність. 
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що зі сторонами підтримує дружні відносини. ОСОБА_9 знає 3 роки, з того ж часу вона відкрила салон в приміщенні Приватбанку: дві кімнати, де стояли, як пам`ятає, лазер, електроапарат, телевізор, кушетки. Періодично користувалася послугами ОСОБА_9 з депіляції, приходила до її кабінету, останній раз 20.09.2025, що може довести скрін шотами записів з телефону. 
20.09.2025 оплатила послуги дівчині, яка робила депіляцію. Знає, що ОСОБА_9 виїхала за кордон, але кабінет не закритий, обладнання залишилось те ж, в тому числі і 20.09.2025. Особисто у ОСОБА_10 на послуги не записувалась, оплату за надання послуг йому не сплачувала. Сприйняла, що кабінетом ОСОБА_9 продовжує користуватись ОСОБА_10 , так як вони сім`я. Був випадок, що на прохання ОСОБА_9 заходила до кабінету, але це було до 20.09.2025, коли вона ще орендувала, забрала документи на техніку. Працювали ті ж дівчата, що і в ОСОБА_9 , більше нічого їй не відомо. Більше дружить з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 – її чоловік, гуляли в одній компанії, бувала вдома.
Приблизно 2 роки назад ОСОБА_9 виїхала за кордон на деякий час. Через тиждень, може місяць після цього на її прохання забрала з кабінету документи в шухляді, пледи, журнали, особисті речі, але під наглядом ОСОБА_9 за допомогою вебкамери у Вайбері. Ключі від приміщення передала ОСОБА_9 через продавця у ОСОБА_11 . Чи залишалась в кабінеті апаратура, не пам`ятає, але 20.09.2025 був лазер. ОСОБА_12 залишила там же - у ОСОБА_11 , документи відвезла їй.
Коли ОСОБА_9 виїхала за кордон, кабінет трохи не працював, потім весь час працював до 20.09.2025, одна і та ж дівчина. Позивач і інші люди говорили, що ОСОБА_10 продовжував орендувати, особисто не знає. З дівчиною, яка надавала послуги, про це не говорили, оплатила за послуги дівчині, чи були у неї розрахунки з кимось із сторін, не знає. ОСОБА_13 відвідувати, так як знайшла лазер в іншому місці, більш привабливому. Про відносини між сторонами нічого не знає. Обладнання бачила, про автомобіль чула зі слів ОСОБА_9 .
Один раз, коли виїхала ОСОБА_9 , заходила до салону, знає, що туди ж заходив ОСОБА_10 , чи заходив ще хтось, не бачила. З ОСОБА_9 більш довірительські відносини, тому не запитувала у ОСОБА_10 про дозвіл зайти до кабінету. На той момент орендувала ОСОБА_9 , тому зайшла тільки з її дозволу. Оренда приміщення була оформлена на ОСОБА_9 .
Позивач пояснила, що в 2019-2020 роках відкрила ФОП, почала працювати, придбала обладнання. 28.04.2024 виїхала за кордон, в кабінеті залишились працювати дівчата, яким фактично здавала в оренду обладнання, зокрема ОСОБА_14 . Наразі на території України не зареєстрована, зареєстроване місце проживання з 19.06.2024 в м. Бамбек Німеччина. 
Коли виїхала, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 наглядали за майном.
Згодом ОСОБА_14 повідомила, що ОСОБА_10 вивіз все обладнання, продовжували працювати, але не на нього. Отримувала прибуток з оренди. Перестала користуватись приміщенням 18.06.2024. Має скрін-шот повідомлення від 26.04.2024, що ОСОБА_10 шукає косметолога. Зі слів ОСОБА_18 , ОСОБА_10 забрав обладнання у підвальне приміщення навпроти суду, працює на ньому, зокрема ОСОБА_19 , якій пропонував продовжувати працювати. Потім повернувся оформив договір оренди на себе, його дівчина працює на лазерному обладнанні навпроти автовокзалу в студії «Нове я». 03.08.2024 ОСОБА_15 , яка працює в приміщенні поряд, повідомила, що ОСОБА_10 змінив замки, тому не має доступу до туалету.
Наполягає, що саме відповідач утримує в себе спірне обладнання, користується ним його дівчина, тому має намір отримати компенсацію частини його вартості.
Відповідач заперечував проти сплати компенсації частини вартості обладнання, яке залишено позивачем без нагляду у приміщенні, орендованому для здійснення підприємницької діяльності, йому для зберігання не передавалось, місце зберігання та його стан, не відомий.
Пояснив, що з 29.07.2017 по 06.10.2023 перебували з позивачем в зареєстрованому шлюбі. На той час працював у ПАТ КБ Приватбанк, поряд знайшов приміщення, де б ОСОБА_9 могла здійснювати підприємницьку діяльність, придбали апаратуру. Після розлучення за обоюдною домовленістю залишив все обладнання ОСОБА_9 , так як не по його профілю роботи. 
Після виїзду ОСОБА_9 за кордон 29.04.2024, оскільки вона не давала спілкуватись з дитиною, забрав обладнання до себе для зберігання. Але на той час ще мав доступ до приміщення, так як працював у суміжному приміщенні банку. Згодом на прохання нанятих ОСОБА_9 дівчат віддав обладнання, щоб могли продовжувати працювати, але через сварки з ОСОБА_9 дівчата звільнились. Робота зупинилась, в приміщення, де стоїть обладнання, ходить, хто захоче.
Оренду приміщення після виїзду позивач не припинила, дівчата працювали ще тривалий час. Оренду приміщення сплачувала позивач, в нього навіть ключі відібрали, замінили замки. Всі доходи забирала ОСОБА_9 . 
Оскільки мав хороші відносини із власником приміщення, той повідомив, що ОСОБА_9 відмовилась від оренди, але ключі йому не передала, забрати обладнання не просила і навіть не передала ключі власнику, який запропонував йому взяти приміщення в оренду. На той час вже не працював у банку через неодноразові скарги позивача. Звільнився з роботи 07.07.2024.
Підписали договір оренди. Через місяць став орендувати. В одній із кімнат, стояло якесь обладнання, бачив кушетку і то зламану, іншого майна не має. В приміщенні були розкидані речі, сміття. Згодом вирішив передати приміщення знайомому для тату салону, манікюру. Деякі речі орендарі купили, щось у них було своє. Переліченого в позові обладнання в приміщенні не бачив.
Наголосив на відсутності підстав сплачувати компенсацію, так як йому не передавали ні майно, ні ключі від приміщення, два роки не цікавилась ним, тепер вирішила отримати компенсацію. Замки змінив власник, коли відмовилась орендувати приміщення. 
За клопотанням відповідача судове засідання відкладалось для з`ясування місця знаходження та опису спірного обладнання та його стану, але ні позивач, ні її представник жодного разу не прибули до орендованого приміщення, доказів незаконного утримання майна іншою особою та його опис до суду не надано.
Відповідач звернув увагу, що обладнання зберігається там, де позивач залишила його, нехай забирає. Систематично сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі частини заробітної плати. Покинула майно, ні ключів, ні списку з його переліком, через два роки вимагає компенсацію, але не надає докази його наявності та місця зберігання. Схоже на шахрайство, постійне вимагання коштів. Нехай шукає майно і повертає йому кошти за нього.
Із довідки, затвердженої 17.05.2024 начальником ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області, за результатами розгляду звернення представника ОСОБА_1 (матеріали ЄО № 1470 від 06.05.2024) про те, що 06.05.2024 о 13:13 за адресою пр. Героїв Чорнобиля, 7 м. Валки колишній чоловік ОСОБА_2 вивіз без її дозволу обладнання з кабінету салону краси, до якого він мав доступ, тим самим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 КК України, встановлено, що між сторонами склались цивільно-правові відносини, які вирішуються в рамках цивільного судочинства.
Слід відзначити, що відповідач надав працівникам поліції аналогічні пояснення, як в судовому засіданні. Наголосив, що після виїзду позивача за кордон без попередження, не виходу на зв`язок забрав цінні речі з метою збереження і запобіганню розкрадання, згодом повернув на прохання дівчат для продовження роботи.
Під час розгляду скарги представника на бездіяльність уповноваженої особи ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (справа № 615/1104/24), позивач підтримала позицію представника. Наполягала, що після розлучення спірних питань щодо майна не виникло, так як все майно ОСОБА_2 оформив на себе, в тому числі сплатила йому кошти за диван, холодильник, які він хотів забрати. Обладнання куплене після розлучення, до того ж. за гроші її батька, залишила для надання послуг в приміщенні, яке особисто знайшла та орендує. Особисто момент викрадення не бачила, дізналася від ОСОБА_20 , яка повідомила, що колишній чоловік близько 12 год. 01.05.2024 вивіз апаратуру, потім на прохання дівчат частину повернув. 
Наголосила, що ОСОБА_2 не мав вільного доступу до приміщення, самовільно без її дозволу вивіз майно, після чого змінили замки. Вважає, що майно не відноситься до спільного майна подружжя, так як куплене за особисті кошти.
В судовому засіданні позивач не змогла пояснити, чому наразі її позиція змінилась.
ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги та пояснив, що після розлучення ОСОБА_1 продала куплене за спільні кошти авто, дитячі речі, камеру та обманним шляхом виїхала за кордон разом з дитиною, якій сказала, що нібито тимчасово, на відпочинок, але наразі оформляє її в школу, спілкуватись не дає, на зв`язок не виходить. Цим приміщенням він користується давно, так як тільки через нього може попасти до кабінету, а працівники салону, відповідно, до туалету. Доступ до приміщення вільний. Наполягав, що оскільки працює в цій же будівлі, особисто знайшов це приміщення, запропонував тоді ще дружині перевезти своє обладнання, так як вона орендувала маленьке приміщення, особисто провів його ремонт, домовлявся про оренду. Через зміну замків працівники салону будуть позбавлені туалету, а він не може попасти до кабінету. Апаратуру купував за особисті кошти, у колишньої дружини таких грошей не було. Так як дорого вартісна апаратура залишилась без догляду, забрав додому, щоб ніхто не вкрав, готовий повернути після домовленостей. На прохання дівчат, передав їм частину обладнання для роботи. Зауважив, що ОСОБА_1 вже зверталася з листом на його роботу з метою його звільнення, такі ж наміри має при зверненні до поліції.
В судовому засіданні відповідач доповнив, що на той час мав доступ до приміщення, так як працював у банку. Після звільнення 07.07.2024 такого доступу не мав, перевірити наявність обладнання та його стан не міг.
Слідчий суддя визнав слушними твердження ОСОБА_2 , що надані представником документи, а саме гарантійний талон, видаткові накладні на обладнання не можуть підтверджувати право власності на нього, а лише свідчать про здійснення його ремонту 10.06.2022, що одночасно спростовує пояснення ОСОБА_1 , що обладнання вона придбала вже після розлучення та свідчить про наявність критеріїв спільного майна подружжя.
В задоволенні скарги представника позивача на невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення слідчим суддею відмовлено. 
Зі змісту договору купівлі-продажу транспортного засобу №5346/2022/3213800, 10.06.2022 ОСОБА_2 придбав автомобіль Skoda Octavia.
За повідомленням РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 02.04.2025, згідно облікових даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль Skoda Octavia, 2006 р.в., 10.06.2022 був зареєстрований за ОСОБА_2 , 01.06.2024 перереєстрований на нового власника ОСОБА_21 на підставі електронного договору купівлі-продажу №3245/2024/4648721 від 31.05.2024, прочитати ціну угоди не можливо..
З довідки ФОП ОСОБА_8 від 28.05.2025, середнє значення ціни КТЗ Skoda Octavia, 2006 р.в., VIN: НОМЕР_3 , тип пального – дизель, об`єм двигуна – 1,9л становить 229640 грн.
Під час дослідження експертом враховано, що згідно сайтів продажу б/у транспортних засобів Авторіа, Автобазар, діапазон цін КТЗ такої моделі, року виготовлення (в робочому стані, в комплекті, пробіг не враховується) становить 209840 – 257640 грн., тобто середнє значення становить 229640 грн. Оскільки досліджений приклад не є фактом продажу, а лише пропозицією, доцільно до ціни продажу застосувати знижку на торг -5% (середнє від діапазону торгу – 0-10%).
Відповідач не заперечував, що автомобіль придбано під час шлюбу. Не погодився лише з його оцінкою, але свій розрахунок вартості автомобіля Skoda Octavia, до суду не надав. 
Окрім того, просить прийняти до уваги, що після розлучення за домовленістю з позивачем в рахунок поділу майна залишив їй все набуте під час шлюбу майно, в тому числі обладнання і автомобіль Славута через відсутність в них потреби. Йому лише залишили автомобіль Skoda Octavia, який потрібен був для роботи. Оскільки згодом змінив місце роботи, продав автомобіль, так як багато йшло коштів на ремонт. 
Із наданого представником відповідача повідомлення РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 23.10.2025, згідно облікових даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль ЗАЗ 110307 22.10.2021 був зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ 6342 за № 6342/2021/2870872.
Надалі транспортний засіб неодноразово було перереєстровано на інших фізичних осіб на підставі договорів купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси в ТСЦ 3245. Станом на 22.10.2025 т/з зареєстровано за ОСОБА_22 .
Зустрічний позов про стягнення з позивача компенсації вартості частини автомобіля ЗАЗ 110307 відповідач не заявив. 
Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
В п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч.1 ст.334 ЦК України) 
За ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України, ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Ч.1 ст.61 СК України визначає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
З ч.1 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. (ст.68 СК України)
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). 
За ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. 
З рекомендацій, викладених у п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. 
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключене із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Як зазначено у постанові, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15 зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. 
Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. 
Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 у справі №483/812/19; аналогічна позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 справа №125/2157/19.
З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд доходить висновку, що автомобіль Skoda Octavia придбаний сторонами у період шлюбу, отже, належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Але проданий відповідачем після розлучення без відома позивача. Державна реєстрація на ім`я відповідача, не позбавляє права іншу сторону на 1/2 частину цього майна. Суд визнає частки цього майна сторін рівними. 
Таким чином, позовні вимоги в частині поділу автомобіля Skoda Octavia шляхом стягнення компенсації частини його вартості підлягають задоволенню.
Позовні вимоги про поділ заявленого позивачем переліку обладнання, задоволенню не підлягають, оскільки не надано доказів, які б підтверджували його реальну наявність на час розгляду справи, місце зберігання та стан, як і доказів, що обладнання незаконно утримується іншою особою, що потребує судового захисту. З пояснень сторін, спору щодо належності обладнання позивачу немає, позивач має можливість вільно користуватися обладнанням та розпорядитись на свій розсуд, що свідчить про відсутність порушеного права. 
Отже, позивачем обрано неналежний спосіб захисту права, оскільки матеріали справи не містять доказів порушення, невизнання чи оспорювання права позивача на спірне обладнання. З пояснень сторін вбачається, що відповідач не заперечує належність зазначеного майна позивачу та не чинить перешкод у користуванні чи розпорядженні ним. За таких обставин звернення до суду з вимогою про поділ обладнання не спрямоване на захист порушеного права та не відповідає завданням цивільного судочинства.
Суд приймає до уваги, що позивач не заперечувала, що автомобіль Славута придбаний сторонами під час шлюбу, проданий нею без відома відповідача, погодилась надати інформацію про його вартість, але позовні вимоги щодо поділу цього автомобіля не заявлені, що позбавляє суд можливості вирішити спір в цій частині поза межами заявлених вимог. 
Разом з тим, сторони мають право на любій стадії судового процесу чи виконання судового рішення у виконавчому провадженні врахувати частину вартості автомобіля Славута при стягненні компенсації вартості частини автомобіля Skoda Octavia шляхом укладення мирової угоди. 
Понесені сторонами судові витрати у справі, як документально підтверджені, підлягають розподілу відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , компенсацію вартості частини т/з Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., VIN: НОМЕР_3 , в сумі 114820 грн.
В іншій частині в задоволенні позову – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 1148 грн. 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя          А.П. Токмакова