ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 р. 	Справа № 520/29820/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/29820/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Міністерства оборони України 
треті особи  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 15 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, № 88/в від 11.09.2025 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 , а саме його матері - ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити матері загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 – ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), військовослужбовця, у 500-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2024 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 15 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, № 88/в від 11.09.2025 року про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву про призначення одноразової грошової допомоги матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ00034022) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін .
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується наявністю свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
Відповідно до сповіщення №47 навідник-оператор розвідувального взводу 3 парашутно-десантного батальйону молодший сержант військової служби за контрактом ОСОБА_2 , 2000 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до витягу з Протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії від 25.06.2024 року №2466 травма (20.05.2024), яку отримав молодший сержант ОСОБА_2 , яка послужила причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , - травма, одержана в результаті нещасного випадку (вибух), та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
Борівською селищною радою Ізюмського району Харківської області видано свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , відповідно до якого ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 113 від 05.06.2024 року молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_2 , колишнього навідника-оператора розвідувального відділення розвідувального взводу парашутно-десантного батальйону, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключено зі списків особового складу частини з 21 травня 2024 року.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 121-РС від 05.06.2024 року молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_2 виключено з списків особового складу ЗСУ у зв`язку iз загибеллю (смертю).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 (з основної діяльності) № 1457/нод від 08.06.2024 року «Про результати службового розслідування за фактом смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 молодшого сержанта ОСОБА_2 » смерть навідника-оператора розвідувального взводу 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_4 молодшого сержанта ОСОБА_2 вважати такою, що пов`язана з проходженням військової служби, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та настала 20.05.2024 внаслідок необережного поводження з вибуховими предметами.
Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Григоращенко О.В від 23.03.2024 закрито кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутність в діянні військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України.
Позивач звернулася із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її сина ОСОБА_2 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вказана заява з додатками направлена до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а в подальшому направлена до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України.
Відповідно до п. 15 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги і компенсаційних сум від 11.09.2025 року № 88/в вказано, що:
"Комісія Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , матері загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку, пов`язаної з проходженням військової служби, молодшого сержанта ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ).
У вказаному витягу з протоколу зазначено, що згідно з актом службового розслідування військової частини НОМЕР_4 від 01.06.2024 №691/9534 нещасний випадок стався в районі тимчасового розташування підрозділу, внаслідок вибуху невідомого предмету. Смерть ОСОБА_2 настала внаслідок необережного поводження із вибуховими предметами.
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ від 23.03.2025 №12024052410000400 ОСОБА_2 отримав поранення не сумісні із життям внаслідок необережного поводження з боєприпасами.
Відповідно до статті 172-19 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил поводження із зброєю, а також боєприпасами, вибуховими, іншими речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення є адміністративним правопорушенням.
Згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), військовослужбовця, є наслідком вчинення адміністративного правопорушення»".
Позивач вважаючи вказану відмову протиправною звернулась з даним позовом до суду .
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в пункті 15 Протоколу засідання № 88/в від 11.09.2025 року, яким позивачці було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її сина — молодшого сержанта ОСОБА_2 з посиланням на те, що його смерть є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-19 КУпАП, у зв`язку з чим вказане рішення Комісії відповідача є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її сина — молодшого сержанта ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та прийняти рішення за результатами такого розгляду, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 р. № 2232-XII (в подальшому Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введений воєнний стан.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 р. № 389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Отже, воєнний стан як особливий правовий режим вимагає вчинення уповноваженими суб`єктами низки стратегічних та оперативних заходів, спрямованих на захист держави, здійснення яких пов`язане з небезпекою для життя і здоров`я.
Конституційний Суд України ухвалив рішення від 06.04.2022 р. № 1-р(II)/2022, у якому вказав на необхідності посиленого з боку Держави соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії рф проти України, розпочатої в лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності, а також зазначив про неможливість обмеження або скасування права на соціальний захист цієї особливої категорії осіб із спеціальним юридичним статусом.
Також у вказаному рішенні зазначено, що за змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України (абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018, абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019).
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 р. прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Згідно частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбаченою, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Звідси слідує, що подія смерті військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби і подія смерті військовослужбовця під час проходження військової служби є визначеними законом підставами для призначення допомоги.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 16-1 Закону № 2011-XII. За приписами вказаної норми у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Пунктом 3 ст.16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України (статтю 16-2 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 2489-IX від 29.07.2022, застосовується з 24.02.2022).
За змістом частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до статті 16-3 вищезазначеного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 4 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть) (пункт 5 Порядку № 975).
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:
вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (пункти 12, 13, 19 Порядку № 975).
Надаючи правову оцінку вказаним підставам для відмови позивачці, колегія суддів враховує, що відповідно до змісту статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога не призначається і не виплачується, зокрема, у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.
При цьому колегія суддів зазначає, що факт вчинення особою злочину чи адміністративного правопорушення має бути підтверджений належними, допустимими та беззаперечними доказами.
З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Григоращенко О.В від 23.03.2024 закрито кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутність в діянні військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України.
Колегія суддів зауважує, що статтею 414 КК України передбачена відповідальність за порушення правил поводження зі зброєю, а також із речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення. 
У свою чергу, статтею 172-19 Кодексу України про адміністративні правопорушення також передбачена відповідальність за порушення правил поводження із зброєю, а також боєприпасами, вибуховими, іншими речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення.
Отже, у вказаній постанові від 23.03.2024 року про закриття кримінального провадження юридично встановлено відсутність у діях військовослужбовця ОСОБА_2 факту порушення правил поводження зі зброєю, боєприпасами чи вибуховими речовинами.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріли справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення безпосередньо ОСОБА_2 кримінального злочину або адміністративного правопорушення, що мали своїм наслідком його загибель.
Ураховуючи вищезазначені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , викладене в пункті 15 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 вересня 2025 року № 88/в, прийнято без врахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, отже є необґрунтованим, що дає підстави для його скасування.
Позиція відповідача про відсутність у позивачки права на отримання одноразової грошової допомоги обґрунтована тим, що причиною смерті військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_2 у витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії від 25.06.2024 року №2466 визначено травму, одержану в результаті нещасного випадку (вибух), яка послужила причиною смерті та причина смерті, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України від 11.09.2025 року №88/в (пункт 15) зазначено, що підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги став висновок Департаменту соціального забезпечення Міноборони про те, що смерть молодшого сержанта ОСОБА_2 є наслідком вчинення ним дій, які містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-19 КУпАП (порушення правил поводження із вибуховими предметами), що в силу вимог статті 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виключає можливість здійснення вказаної виплати.
Як встановлено судовим розглядом, згідно з Актом службового розслідування військової частини НОМЕР_4 від 01.06.2024 року та наказом командира цієї частини від 08.06.2024 року №1457/нод, причиною смерті військовослужбовця визначено гостру масивну крововтрату, ушкодження внутрішніх органів та вибухову травму внаслідок необережного поводження з вибуховими предметами, а саму смерть визнано такою, що пов`язана з проходженням військової служби, але не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Водночас, за змістом Лікарського свідоцтва про смерть №266 від 21.05.2024 року, виданого Покровським відділенням судово-медичної експертизи КЗОЗ «Донецьке бюро судово-медичної експертизи», причиною смерті ОСОБА_2 є ушкодження внаслідок застосування вибухових речовин та підривних пристроїв, при цьому намір встановлено як невизначений.
Крім того, постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 23.03.2024 року кримінальне провадження за фактом загибелі військовослужбовця було закрите на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 414 КК України.
У витязі з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії від 25.06.2024 року №2466 чітко констатовано, що травма, яку отримав молодший сержант ОСОБА_2 , 2000 року народження, що послужила причиною його смерті, є травмою, одержаною в результаті нещасного випадку (вибух), та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
Таким чином, формулювання причини смерті молодшого сержанта ОСОБА_2 , пов`язаної з проходженням військової служби внаслідок нещасного випадку, повністю відповідає умовам, передбаченим підпунктом 2 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та підпункту 2 пункту 4 Порядку №975, що є належною підставою для призначення одноразової грошової допомоги.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , викладене в пункті 15 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 вересня 2025 року № 88/в, прийнято без врахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_2 , та за результатами заяви прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням наведеного, вказані в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ґрунтуються на помилковому та довільному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 по справі № 520/29820/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк