Справа № 740/7419/25 
Провадження № 2/740/757/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року м. Ніжин    
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Карпуся І.М., 
із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «СУПЕРІУМ» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитними договорами в розмірі 148 893 грн. 57 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07.09.2016 ОСОБА_1 уклала з АТ «ІДЕЯ БАНК» кредитний договір № С01.22371903, за умовами якого відповідачці надано кредит на поточні потреби у сумі 16000 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а остання зобов`язалась повернути кредит з процентними платежами та комісіями, відповідно до умов договору.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 76586, 12 грн., з яких: 28000 грн. – заборгованість за основним боргом, 48586,12 грн. – заборгованість за відсотками.
15.06.2017 ОСОБА_1 уклала з АТ «ІДЕЯ БАНК» кредитний договір №Z04.223.72736, за умовами якого відповідачці надано кредит на поточні потреби у сумі 31020 грн., а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом і комісії, відповідно до умов договору. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте відповідачка зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 72307, 45 грн., з яких: 24893,72 грн. – заборгованість за основним боргом, 1947,11 грн. – заборгованість за відсотками, 45466,62 грн. – заборгованість за комісією.
15.11.2023 АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» уклали договір факторингу № 15/11/2023, відповідно до якого ТОВ «ІДЕЯ БАНК» відступило на користь ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договорами, укладеними з відповідачкою.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу сума боргу відповідачки:
- за договором № С01.22371903 становить 76586, 12 грн., з яких: 28000 грн. – заборгованість за основним боргом, 48586,12 грн. – заборгованість за відсотками;
- за договором №Z04.223.72736 становить 72307, 45 грн., з яких: 24893,72 грн. – заборгованість за основним боргом, 1947,11 грн. – заборгованість за відсотками, 45466,62 грн. – заборгованість за комісією.

Представником відповідачки – адвокатом Ткаченком Р.Б. подано відзив, у якому вказує, що відповідачка позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими враховуючи наступне.
Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Для того, щоб виник обов`язок повернути борг, слід довести факт передачі коштів. За відсутності факту передання суми позики навіть підписаний договір вважається неукладеним.
Належними доказами факту надання кредитних коштів первісним кредитором є первинні бухгалтерські документи, вимоги до яких установлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні». Проте позивачем не надано таких доказів, що є підставою для відмови в позові.
Умовами договору № C01.223.71903 від 07.09.2016 передбачено, що термін користування кредитом складає 12 місяців, а отже кредитор мав право нараховувати відсотки лише в межах визначеного договором строку.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідач фактично не навів жодних належних та допустимих доказів, які б спростували обставини, на які посилається позивач, а заперечення позову без надання жодного зустрічного доказу не є належною реалізацією принципу змагальності.

Представником відповідача після надходження від АТ «Ідея Банк» витребуваних судом доказів було подано додаткові письмові пояснення, в яких вказав, що вимога про стягнення з відповідачки комісії за обслуговування кредиту в розмірі 45466,62 грн. за договором № Z04.223.72736 є несправедливою та суперечить ч. 1, 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». 

Ухвалою судді 20.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання по справі.
Ухвалою суду 30.03.2026 задоволено клопотання позивача про витребування доказів у АТ «ІДЕЯ БАНК».
Ухвалою суду 28.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Учасники справи в судове засідання не з`явились.
Позивач у позові, а представник відповідача у відзиві на позов, просили розглянути справу без їх участі.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку.

07.09.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду №С01.223.71903 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с. 10).
За умовами Угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня та надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн., ліміт кредитної лінії, доступний на момент укладення угоди становить 16 000 грн. Процентна ставка за користування за користування коштами кредитної лінії – 42% річних (пункти 2, 3).
Наявна у матеріалах справи копія Угоди містить відмітку приватного нотаріуса Остапенка Є.М. про вчинення на підставі цієї Угоди № С01.223.71903 виконавчого напису нотаріуса за реєстровим № 25789 про стягнення грошової суми у розмірі 70223,67 грн. з громадянки ОСОБА_1 на користь кредитора ПАТ «Ідея Банк» за період з 01.12.2017 по 07.10.2020 включно (а.с.11).
Відповідачкою ОСОБА_1 також 07.09.2016 підписані згода фізичної особи – суб`єкта кредитної історії, письмова згода фізичної особи – клієнта Банку, заява про згоду на повідомлення їй банком інформації про банківські продукти, послуги та пропозиції, згоду на передачу інформації щодо неї третій стороні (а.с. 12).
Згідно довідки-повідомлення від 07.09.2016 ОСОБА_1 підтвердила надання їй інформації ПАТ «ІДЕЯ БАНК» щодо умов кредитування, зокрема: сума кредиту - 16000 грн., термін користування кредитом – 12 місяців, сума щомісячного платежу – 1035 грн.(а.с.13) 

15.06.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №Z04.223.72736, згідно кого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 31020 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами, згідно з умовами цього договору (а.с. 16зворот -18).
Згідно із п. 1.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1,9900 % річних від залишкової суми кредиту.
Пунктом 1.4 договору визначено, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: 
- надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, 
- надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на електронну пошту позичальника, - опрацювання банком запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, 
позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених Графіком щомісячних платежів.
Також 15.06.2017 між ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та ОСОБА_1 укладено договір страхування життя № Z04.223.72736, згідно якого страховими випадкам визначено смерть застрахованої особи, яка настала під час дії договору страхування та смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, що відбувся під час дії Договору страхування. Строк договору – 1 рік, розмір страхового платежу – 5277,74 грн (а.с. 19)
ПАТ «Ідея Банк» виконало зобов`язання за кредитним договором № Z04.223.72736, що підтверджується копією ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту ОСОБА_1 у сумі 25742,74 грн. (а.с. 21) та випискою по рахунку відповідачки, наданою АТ «Ідея Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 30.03.2026 (а.с. 75).
15.11.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (фактор) було укладено договір факторингу № 15/11/23 (а.с. 26 зворот - 32).
Згідно із пунктом 2.1. вказаного договору за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Копією платіжної інструкції № 889 від 16.11.2023 підтверджується сплата ТОВ «ФК «Суперіум» АТ «Ідея Банк» 2230617 грн. згідно з договором факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 (а.с. 23).
З копії Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 15/11/23 від 15.11.2023 вбачається, що позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №Z04.223.72736 від 15.06.2017 в сумі 72307,45 коп. та за кредитним договором №С01.223.71903 від 07.09.2016 в сумі 76586,12 грн. (а.с. 6 зворот).
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу І Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, це положення розроблене відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та основних принципів міжнародних стандартів фінансової звітності. Це Положення встановлює основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Підпунктом 14 пункту 3 цього розділу визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про операцію. 
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. 
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, виписка з банківського рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 22.11.2023 у справі №619/1384/21, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.
Таким чином, саме виписка по рахунку є належним і допустимими доказом, що підтверджує виконання позивачем умов кредитного договору щодо надання в користування кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами.
Ухвалою від 30.03.2026 за клопотанням позивача було витребувано у АТ «ІДЕЯ БАНК» докази по справі, а саме: банківські виписки за кредитними договорами №С01.22371903 та №Z04.223.72736 та обґрунтовані розрахунки заборгованості за договорами.
Проте серед наданих на виконання вказаної ухвали документів, банківської виписки за кредитним договором № С01.22371903 АТ «Ідея Банк» суду не надало. До суду подано лише розрахунок заборгованості за договором № С01.22371903. 
Інших клопотань про витребування доказів від позивача не надходило. 
Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.
Даючи правову оцінку дослідженим доказам, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів перерахунку первісним кредитором ПАТ «Ідея Банк» відповідачці ОСОБА_1 грошових коштів, згідно кредитного договору №С01.22371903, а отже, відповідно, і доказів укладення самого договору позики, в розумінні ст. 1046 ЦК України, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу в сумі 76 586,12 грн. за кредитним договором № С01.22371903 від 15.11.2016.

Разом з тим, на підставі досліджених доказів, судом установлено, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, згідно з договором № Z04.223.72736 від 15.06.2017, за яким відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 31020 грн. (з урахуванням страхового платежу), здійснювала погашення заборгованості за кредитом, що підтверджується банківською випискою за період з 15.06.2017 по 15.11.2023 та копією ордеру-розпорядження про видачу коштів.
Згідно наданого детального розрахунку по кредитному договору № Z04.223.72736 від 15.06.2017, сума боргу ОСОБА_1 складає 72307,45 грн, з яких: 24893,72 грн прострочений борг; 1947,11 грн прострочені проценти; 45466,62 грн прострочення за комісією за обслуговування кредиту (а.с.74-76).
При визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, судом ураховується наступне.
У рішенні від 11.07.2013, № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктом 1.3 кредитного договору №Z04.223.72736 від 15.06.2017 визначено, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитними договорами.
Однак, кредитним договором не визначено, які саме конкретні послуги мають надаватися відповідачці, за які встановлено комісію. Також у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідачці щомісячно надавалися будь-які послуги, погоджені нею, за які встановлено нарахування комісії.
Таким чином, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачки комісії в розмірі 45466,62 грн., та вважає з необхідне сплачену  ОСОБА_1 комісію в сумі 7080,21 грн. зарахувати на погашення боргу за процентами і тілом кредиту та стягнути з відповідачки на користь позивача 19760, 62 грн. (24893,72 грн.+1947,11 грн. – 7080,21).
Враховуючи викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що ОСОБА_1 допустила порушенням умов договору № Z04.223.72736 від 15.06.2017 щодо своєчасної та повної сплати кредиту та плати за користування ним, відповідно до погоджених сторонами графіків, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ ФК «СУПЕРІУМ» - у сумі 19760 грн. 62 коп.
Оскільки вимоги позивача задоволено судом на 13,27 % (19760,62 : 148893,57 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 321,45 грн. (2422,4 х 13,27 %).
Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ», юридична адреса: 04053, м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-А, нежитлове приміщення №35-А, ЄДРПОУ 42024152, заборгованість за кредитним договором № Z04.223.72736 від 15.06.2017 у розмірі 19760 грн. 62 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 321 грн. 45 коп., а всього стягнути з неї 20 082 (двадцять тисяч вісімдесят дві) грн. 07 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.М. Карпусь