ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10011/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Сафронової С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 в адміністративній справі №160/10011/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, з урахуванням уточнених позовних вимог, в якій просив.
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо неповного нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у відповідності до абзаців першого, третього пункту 1 Розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року, у період з 01 липня 2024 року по 02 жовтня 2024 року включно;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у відповідності до абзаців першого, третього пункту 1 Розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року, у період з 01 липня 2024 року по 02 жовтня 2024 року включно в розмірі грошового забезпечення, за займаною посадою до зарахування в розпорядження, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин проходив військову службу на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2024 №49-РС позивача звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 14 травня 2024 року.
30.05.2024 року солдат ОСОБА_1 пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії КНП «МКЛ №4» ДМР, по завершенню якого видано довідку №4067 від 30.05.2024 року, в якій зазначено, що захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. Стаття 24 графа ІІ «Потребує відпустки у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів» у воєнний час приймається за статтями Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.06.2024 року №156 вважати таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб солдат ОСОБА_1 до м. Дніпро строком на 30 діб з 01 червня 2024 року по 30 червня 2024 року.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.07.2024 року №192 вважати таким, що прибув з відпустки за станом здоров`я і приступив до виконання службових обов`язків солдат ОСОБА_1 – який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
3 03.07.2024 року по 17.07.2024 року та з 22.07.2024 року по 05.08.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Дніпропетровський обласний спеціалізований центр «Солоний лиман» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого №2190 від 17.07.2024 року та №2383 від 05.08.2024 року.
06.08.2024 року військовою частиною НОМЕР_2 позивачу видано направлення на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_3 .
09.08.2024 року військовою частиною НОМЕР_2 позивачу видано направлення до військово-медичного клінічного центру військової частини НОМЕР_3 на медичний огляд військово-лікарською комісією м. Дніпро з метою визначення придатності до подальшої військової служби.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2024 року №239 вважати таким, що вибув до в/ч НОМЕР_3 на ВЛК для визначення придатності солдат ОСОБА_1 – який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до рапорту начальника медичної служби від 16.10.2024 року встановлено, що позивач 06.08.24 року був направлений на реабілітаційне лікування до військової частини НОМЕР_3 та про закінчення свого лікування не повідомляв, виписок про лікування у період з 07.08.2024 по теперішній час не надавав, до медичного пункту не з`являвся.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.10.2024 року №335 нижчепойменових військовослужбовців вважати такими, що самовільно залишили військову частину НОМЕР_2 , виключено з усіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 – який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
З акту службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 від 07.11.2024 року встановлено, що позивач ухиляється від військової служби
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.11.2024 року №860 «По результатам службового розслідування за фактом не повернення до військової частини після лікування солдата ОСОБА_1 » наказано направити повідомлення та матеріали службового розслідування до органу досудового розслідування про виявлений факт, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України.
Згідно картки особового рахунку військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 за 01/2024-12/2024 позивачу виплачене грошове забезпечення за 08/2024 у розмірі 21333,11 грн., за 09/2024 у розмірі 12024,48 грн., за 10/2024 у розмірі 680,63 грн.
Згідно пояснювальної записки військової частини НОМЕР_2 від 24.06.2025 року №1864 вбачається, що в картці особового рахунку інформація по нарахованим та виплаченим коштам зазначена за попередній місяць.
Позивач, вважаючи, що йому не у повному обсязі виплачувалось грошове забезпечення, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Згідно із пунктом 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначені Порядком № 260.
Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 260 до щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
За приписами пункту 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Пунктом 15 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008.
Підпунктом 13 пункту 116 цього Положення встановлено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання.
Абзацами 22-24 пункту 116 Положення передбачено, що час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання.
Відповідно до пункту 1 розділу XXVIII Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12і та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2024 №49-РС позивача звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 14 травня 2024 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.06.2024 року №156 вважати таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб солдат ОСОБА_1 до м. Дніпро строком на 30 діб з 01 червня 2024 року по 30 червня 2024 року.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.07.2024 року №192 вважати таким, що прибув з відпустки за станом здоров`я і приступив до виконання службових обов`язків солдат ОСОБА_1 – який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
Згідно виписок з медичної карти стаціонарного хворого №2190 від 17.07.2024 року та №2383 від 05.08.2024 року позивач з 03.07.2024 року по 17.07.2024 року та з 22.07.2024 року по 05.08.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Дніпропетровський обласний спеціалізований центр «Солоний лиман» Дніпропетровської обласної ради.
З картки особового рахунку військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 за 01/2024-12/2024 позивачу виплачене грошове забезпечення за 05/2024 у розмірі 21333,11 грн., за 06/2024 у розмірі 21333,11 грн., за 07/2024 у розмірі 21333,11 грн., за 08/2024 у розмірі 21333,11 грн., за 09/2024 у розмірі 12024,48 грн., за 10/2024 у розмірі 680,63 грн.
Таким чином, оскільки позивач, зокрема за липень 2024 року, фактично перебував у розпорядженні, кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні, не прийнято, відповідачем не порушено право позивача на отримання грошового забезпечення за останньою займаною посадою за цей період.
Щодо періоду з 01 серпня 2024 року по 02 жовтня 2024 року.
Як було зазначено вище, позивач, зокрема в період з 01.08.2024 року по 05.08.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Дніпропетровський обласний спеціалізований центр «Солоний лиман» Дніпропетровської обласної ради 06.08.2024 року військовою частиною НОМЕР_2 позивачу видано направлення на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_3 .
06.08.2024 року військовою частиною НОМЕР_2 до військово-медичного клінічного центру військової частини НОМЕР_3 позивачу видано направлення на стаціонарне лікування, а 09.08.2024 року видано направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією м. Дніпро з метою визначення придатності до подальшої військової служби.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2024 року №239 вважати таким, що вибув до в/ч НОМЕР_3 на ВЛК для визначення придатності солдат ОСОБА_1 – який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
Проте відповідно до рапорту начальника медичної служби від 16.10.2024 року встановлено, що позивач про закінчення свого лікування не повідомляв, виписок про лікування у період з 07.08.2024 року по теперішній час не надавав, до медичного пункту не з`являвся.
Крім того згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.10.2024 року №335 ОСОБА_1 вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , виключено з усіх видів забезпечення солдата– який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
З акту службового розслідування за фактом не повернення з лікування солдата ОСОБА_1 від 07.11.2024 року встановлено, що позивач ухиляється від військової служби
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.11.2024 року №860 «По результатам службового розслідування за фактом не повернення до військової частини після лікування солдата ОСОБА_1 » наказано направити повідомлення та матеріали службового розслідування до органу досудового розслідування про виявлений факт, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України.
Суд звертає свою увагу, що в матеріалах справи відсутні висновки ВЛК (ЛЛК) (в формі свідоцтва, довідки або протоколу) про потребу продовження терміну лікування після спливу чотирьох місячного терміну або рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах.
Крім того, позивач з 07.08.2024 року був відсутній на службі без поважних причин (згідно з службовим розслідування), а тому військовою частиною НОМЕР_1 правомірно нараховано і виплачено позивачу грошове забезпечення в вказаному розмірі.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обчислюючи розмір грошового забезпечення за період з 01 липня 2024 року по 02 жовтня 2024 року, відповідач діяв правомірно.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 в адміністративній справі №160/10011/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 в адміністративній справі №160/10011/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Сафронова