Справа № 991/6692/26
Провадження 1-кс/991/6703/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року         м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 42023000000001875 від 23.11.2023,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) надійшло вказане клопотання, у якому прокурор просив продовжити на два місяці строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; прибувати за кожною вимогою до детектива НАБУ, прокурора, слідчого судді, суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади (Державно міграційної служби України за місцем проживання) усі наявні паспорти для виїзду за кордон, в т.ч. паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 15.12.2020 та № НОМЕР_2 від 15.12.2020, а також інші документи, що дають право на виїзд за межі України, окрім паспорта громадянина України; носити електронний засіб контролю; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні, а саме з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , також утримуватися від спілкування (як особисто, так і через третіх осіб) із свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з працівниками та службовими особами Національної академії аграрних наук України, ДП «ДГ «Іванівка», ТОВ «Верітас Інвест Груп» щодо обставин, викладених у повідомленні про підозру ОСОБА_4 ..
Розгляд вказаного клопотання здійснювався у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за участю підозрюваного ОСОБА_4 , якому у встановленому законом порядку через Центрально-Міський районний суд Кривого Рогу було забезпечено можливість безпосередньо брати участь у розгляді справи, реалізовувати свої процесуальні права та надавати пояснення.
Варто зауважити, що після відкриття судового засідання, під час з`ясування питання щодо можливості розгляду клопотання, підозрюваний ОСОБА_4 заявив клопотання про відмову від захисника, якого було призначено на виконання ухвали слідчого судді від 27.05.2026 про доручення Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги забезпечити участь захисника для проведення окремої процесуальної дії. Підозрюваний наполягав на участі свого обраного за договором адвоката та просив перенести розгляд справи.
Розглянувши усну заяву підозрюваного ОСОБА_4 про відмову від захисника, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до вимог КПК України, участь захисника при розгляді даної категорії клопотань є обов`язковою. Строк дії раніше покладених на підозрюваного обов`язків закінчується 01.06.2026, а саме клопотання надійшло до суду 26.05.2026, що вимагає від слідчого судді оперативного розгляду справи у межах визначених законом процесуальних строків.
Раніше ВАКС вживалися всі належні заходи для забезпечення участі у засіданні обраного підозрюваним захисника ОСОБА_14 .. Як вбачається зі змісту телефонограми від 27.05.2026, складеної секретарем судового засідання першого відділу управління забезпечення судового процесу, остання була завчасно повідомлена про те, що судове засідання відбудеться 27.05.2026 о 13:00 год. Однак, під час телефонної розмови і секретарем судового засідання вона зазначила, що на цей день у неї запланована участь у слідчих діях, та запропонувала розглянути можливість обрати іншу дату та час. На запропоновану секретарем судового засідання дату 28.05.2026 о 13:30 год захисник зауважила, що з`явитись у судове засідання для розгляду клопотання є можливим.
Незважаючи на це, 27.05.2026 о 12:02 год адвокат зателефонувала та повідомила, що на 28.05.2026 о 13:00 год їй як захиснику необхідно прибути до слідчого, а тому бути присутньою при розгляді клопотання прокурора САП можливості немає. Згідно з вищевказаною телефонограмою, о 12:20 год секретарем судового засідання адвоката ОСОБА_14 було повідомлено, що засідання переноситься на 10:00 год 28.05.2026, на що захисник знову відповіла, що прибути до приміщення ВАКС на зазначену дату та час не є можливим. На запитання щодо можливості підключитись до судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, адвокат категорично відповіла: «Ні».
Оцінюючи вищевказані дії обраного за договором захисника, слідчий суддя вбачає в них ознаки процесуального зловживання та недобросовісного виконання своїх професійних обов`язків. Послідовна зміна позиції адвоката, ухилення від явки на узгоджені дати та години, а також категорична відмова від участі в засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку без наведення поважних причин свідчать про штучне затягування процесу.
Окремо слід вказати на той факт, що копії повідомлень про виклик захисника для участі у слідчих діях були видані одним і тим же слідчим на один і той самий день, проте на різний час. При цьому, години викликів до слідчого повністю та дивним чином збігаються саме з тими годинами та датами, які секретар судового засідання почергово пропонувала адвокату ОСОБА_14 для призначення судового засідання, і які сама ж захисник попередньо погоджувала. Зазначене свідчить про те, що захисник, діючи недобросовісно, умисно створювала штучні підстави та умови для неможливості своєї явки до ВАКС, маніпулюючи графіком слідчих дій з метою блокування судового процесу.
Послідовна зміна позиції адвоката, ухилення від явки на узгоджені дати та години, використання штучно підлаштованих під графік ВАКС викликів до слідчого, а також категорична відмова від участі в засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку без наведення поважних причин свідчать про свідоме затягування процесу.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, право на захист та право вибору захисника не є абсолютними і не можуть використовуватися для паралізування роботи суду чи зриву невідкладних процесуальних дій. Дії захисника, які створюють реальну загрозу спливу строку дії обов`язків (який закінчується 01.06.2026), суперечать завданням кримінального провадження (ст. 2 КПК України) та принципу розумних строків (ст. 28 КПК України).
Саме з метою недопущення порушення процесуальних строків, забезпечення безперервності судового розгляду та реального гарантування прав підозрюваного, слідчим суддею на підставі ст. 53 КПК України було правомірно винесено ухвалу про доручення Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги забезпечити участь захисника.
Відповідно до ч. 3 ст. 54 КПК України, відмова від захисника не приймається у випадках, коли його участь є обов`язковою, а заміна захисника не повинна призводити до зриву процесуальних строків. Оскільки позиція підозрюваного ОСОБА_4 обумовлена виключно наміром очікувати обраного адвоката ОСОБА_14 , яка своєю поведінкою фактично блокує розгляд клопотання, задоволення відмови від адвоката безоплатної правничої допомоги (далі - БПД) призвело б до порушення вимог закону щодо строків розгляду клопотання та повного залишення підозрюваного без правової допомоги у судовому засіданні. З огляду на це, слідчий суддя не прийняв відмову підозрюваного від захисника БПД ОСОБА_5 , залученого за призначенням, та ухвалив продовжити судове засідання за його участю.
У судовому засіданні прокурор САП ОСОБА_3 підтримав подане клопотання у повному обсязі, просив його задовольнити та продовжити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, посилаючись на передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які не зменшилися, та потреби досудового розслідування.
Захисник БПД за призначенням ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора в частині продовження дії деяких обов`язків, зокрема просив слідчого суддю зняти з підозрюваного електронний засіб контролю (браслет), а також підтвердив неможливість підозрюваного відмовитись від його участі в окремій процесуальній дії, що протирічить нормам чинного законодавства.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти обґрунтованості підозри та заперечив свою причетність до вчинення будь-яких дій, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України. Зазначив, що у даній ситуації має місце виключно фактичний збіг обставин, оскільки його єдиним наміром було лише придбати товар. Також підозрюваний вказав, що він не порушує жодних покладених на нього судом обов`язків, а наведені прокурором ризики є безпідставними та недоведеними. Особливу увагу звернув на те, що електронний засіб контролю (браслет) суттєво обмежує його законні права. Зокрема, акумуляторна батарея в браслеті постійно розряджається (сідає), проте цю проблему йому вдається вирішувати лише завдяки «Пунктам незламності», де він має можливість її зарядити. Водночас, через технічні особливості роботи пристрою, під час проходження через рамки пропуску (металошукачі) браслет постійно видає звукові сигнали (пищить). Коли роботодавці бачать це та дізнаються про наявність електронного засобу контролю, вони відмовляють йому у працевлаштуванні. Через це він не може влаштуватися на належну роботу та вимушений працювати сторожем. З огляду на викладене, підозрюваний наполягав на знятті електронного засобу контролю та відмові у задоволенні клопотання прокурора.
Заслухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного, слідчий суддя зазначає таке.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. 
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 194 КПК України, обов`язки покладаються на підозрюваного у випадку, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, ризиків кримінального провадження та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частиною 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до змісту ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Встановлено, що детективи Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), за процесуального керівництва Спеціалізованою антикорупційної прокуратури (далі - САП), здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42023000000001875 від 23.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 ч.5, ст. 366 ч.1 КК України.
За версією слідства, службові особи ДП «ДГ «Іванівка», діючи за попередньою змовою зі службовими особами суб`єктів підприємницької діяльності та іншими фізичними особами, забезпечили збір та вивезення насіння соняшника та кукурудзи врожаю 2021 року, що належало державному підприємству. При цьому зібраний врожай умисно не обліковано у бухгалтерському обліку державного підприємства, а договори купівлі-продажу або поставки вказаної сільськогосподарської продукції з ДП «ДГ «Іванівка» не укладалися.
Орган досудового розслідування посилається на те, що ОСОБА_4 , використовуючи широке коло зв`язків в Національній академії аграрних наук України та підпорядкованих їй підприємствах та установах, будучи залученим ОСОБА_7 як пособник, сприяв в заволодінні належним ДП «ДГ «Іванівка» майном у вигляді вирощеної сільськогосподарської продукції, шляхом зловживання залученою службовою особою цього державного підприємства своїм службовим становищем.
Зокрема, ОСОБА_4 у період з 29.09.2021 до 18.11.2021, діючи спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , забезпечивши, окрім іншого, сільськогосподарську техніку для збору соняшнику ДП «ДГ «Іванівка» урожаю 2021 року, контроль збору, обліку врожаю та його вивезення на зернові склади ТОВ «Верітас Інвест Груп» та в с. Юсківці, Миргородського р-ну, Полтавської обл., своїми діями сприяв заволодінню майном ДП «ДГ «Іванівка» шляхом зловживання ОСОБА_8 своїм службовим становищем, а саме 990 610 кг соняшнику ринковою вартістю 18 128 163 грн, 1 453 120 кг кукурудзи ринковою вартістю 9 183 307,92 грн, чим спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали збитків державі в особі ДП «ДГ «Іванівка» на загальну суму 27 311 470,92 грн..
В рамках цього кримінального провадження 04.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, тобто у пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в особливо великих розмірах.
Слідчий суддя вбачає, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. 
Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). Тобто стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. 
При цьому слідчий суддя зауважує, що правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.
Тож, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою, оскільки з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного ОСОБА_4 з кримінальним правопорушенням на даному етапі досудового розслідування. 
Отже, повідомлена ОСОБА_4 підозра ґрунтується на зібраних в ході досудового розслідування та досліджених доказах, тож слідчий суддя вважає підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, обґрунтованою, докази можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення достатніми. 
Ухвалою слідчого судді ВАКС від 06.02.2026 у справі № 991/991/26, провадження 1-кс/991/997/26 щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 4 992 000 грн, з покладенням на підозрюваного ряду обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України. Строк дії таких обов`язків слідчим суддею визначено на 2 (два) місяці, з урахуванням строку досудового розслідування до 04.04.2026 включно.
На виконання вказаної ухвали у встановленому законом порядку було внесено визначену слідчим суддею суму застави, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді застави та покладені на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки набули чинності.
Надалі, ухвалою слідчого судді ВАКС від 01.04.2026 у справі № 991/2911/26, провадження 1-кс/991/2927/26 строк дії покладених на підозрюваного обов`язків було продовжено до 01.06.2026. 
Крім того, ухвалою слідчого судді ВАКС від 24.03.2026 у справі № 991/2582/26, провадження 1-кс/991/2600/26 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42023000000001875 було у встановленому законом порядку продовжено до п`яти місяців - до 04.07.2026.
Матеріали клопотання свідчать про те, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії визначених обов`язків ухвалою від 06.02.2026 та продовжених ухвалою від 01.04.2026 неможливо внаслідок особливої складності провадження та необхідності проведення низки слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на збір доказів з метою повного, всебічного і неупередженого з`ясування всіх обставин вчиненого правопорушення.
Виконання додаткових слідчих та процесуальних дій необхідне для забезпечення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а також для збирання додаткових доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду.
Вищевказані слідчі (розшукові) та процесуальні дії не були проведені раніше з об`єктивних та обґрунтованих причин, оскільки порядок їх проведення є тривалим у часі. Зокрема, у кримінальному провадженні першочергово проводився комплекс першочергових та невідкладних слідчих (розшукових) дій з метою виявлення та фіксації доказів, що мають суттєве значення для цього кримінального провадження, а також ініціювалися заходи забезпечення кримінального провадження.
Результати проведення вищевказаних процесуальних і слідчих дій мають суттєве значення для всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється досудове розслідування, притягнення до кримінальної відповідальності та об`єктивного судового розгляду з дотриманням засад кримінального провадження, зокрема гласності і відкритості судового провадження, розумності строків.
Враховуючи, що строк дії раніше покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків спливає 01.06.2026, а завершити розслідування у цей термін неможливо, наявні обставини і стали підставою для звернення сторони обвинувачення до слідчого судді з цим клопотанням.
Необхідність продовження обов`язків та процесуальні підстави для звернення з цим клопотанням прямо регламентовані чинним кримінальним процесуальним законодавством України.
При цьому сторона обвинувачення наголошує, що встановлені під час досудового розслідування ризики, передбачені п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують покладення на підозрюваного відповідних обов`язків, а обґрунтованість підозри повністю виправдовує подальше обмеження його прав.
Надаючи оцінку обґрунтованості поданого клопотання та вирішуючи питання про продовження дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків, слідчий суддя детально досліджує, перевіряє та оцінює кожен зазначений ризик окремо, та виходить із наступного. 
Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що підозрювана особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_4 , має дійти обґрунтованого висновку про високий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер. Поряд з цим, слідчий суддя наголошує, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у майбутньому.
Наявність же ризиків, на які посилається детектив у клопотанні, а прокурор у судовому засіданні, загалом доводиться матеріалами провадження, які у достатній мірі переконують слідчого суддю у наявності ймовірності їх виникнення. Водночас, слідчий суддя зазначає, що ступінь цієї ймовірності та реальність можливості здійснення тих чи інших дій безпосередньо залежать від стадії провадження та особи підозрюваного. Зокрема, встановлені на початковому етапі розслідування ризики по мірі провадження мають тенденцію до зменшення або втрати своєї актуальності.
Перевіряючи наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить із необхідності комплексного аналізу як суворості можливого покарання, так і особистих обставин життя підозрюваного ОСОБА_4 ..
Обґрунтовуючи актуальність вказаного ризику, прокурор посилається на суворість передбаченого законом покарання за інкриміноване правопорушення, оскільки санкція ч. 5 ст. 191 КК України віднесена до категорії особливо тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Крім того, сторона обвинувачення вказує на наявність у підозрюваного паспортів для виїзду за кордон, що створює технічну можливість для залишення території України. Прокурор також наголосив, що встановлені в умовах воєнного стану загальні обмеження щодо виїзду за кордон для чоловіків призовного віку у даному випадку не нівелюють цей ризик, оскільки підозрюваний вже тричі здійснював виїзди за межі України в умовах повномасштабної збройної агресії. Додатково сторона обвинувачення звертає увагу на особисті обставини життя ОСОБА_4 , зокрема те, що він є розлученим, у зв`язку з чим у нього відсутні міцні соціальні та стримуючі зв`язки за місцем проживання, а також на те, що підозрюваний є власником товариств (бізнесу), зареєстрованих на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим.
Оцінюючи вказані доводи, слідчий суддя враховує заперечення підозрюваного ОСОБА_4 , який зазначив, що інформація про наявність у нього бізнесу в АР Крим є неактуальною, оскільки відповідні товариства були переоформлені на інших осіб ще у 2011 році, а тому жодних активів чи комерційних інтересів на окупованій території він не має.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 посилався на те, що до нього вже застосовано заставу у значному розмірі, кошти на яку він вимушений був позичати у борг терміном лише на два місяці, сподіваючись, що органи досудового розслідування та суд швидко розберуться у ситуації і звільнять його від обмежень. За твердженням підозрюваного, його матеріальний стан наразі є вкрай незадовільним через наявність зазначеного боргу та відсутність можливості знайти належну роботу через обмеження, пов`язані з носінням електронного засобу контролю.
Попри заперечення підозрюваного щодо наявності підприємств у Криму та посилання на скрутне матеріальне становище, слідчий суддя приходить до висновку, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду залишається актуальним і не зменшився.
Слідчий суддя зазначає, що внесення застави є самостійним заходом забезпечення кримінального провадження, покликаним гарантувати належну процесуальну поведінку особи через загрозу втрати цих коштів у разі порушення обов`язків. Факт того, що кошти для застави були отримані підозрюваним у борг від третіх осіб, а також наявність фінансових зобов`язань перед кредиторами, не зменшують встановленого ризику переховування, а навпаки - за певних обставин можуть виступати додатковим мотивом для ухилення від слідства у разі усвідомлення неминучості суворого кримінального покарання. Побутові та фінансові труднощі підозрюваного ОСОБА_4 , пов`язані із пошуком роботи чи виконанням цивільно-правових зобов`язань, не можуть нівелювати завдання кримінального провадження та переважати над суспільним інтересом, який полягає у забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування особливо тяжкого злочину.
Сама лише суворість можливого покарання, хоч і не є єдиною підставою для утримання ОСОБА_4 під обмеженнями, у сукупності з фактом реальної можливості та досвіду перетину державного кордону під час дії правового режиму воєнного стану, а також за відсутності міцних сімейних зв`язків (через розірвання шлюбу), вказує на наявність у підозрюваного об`єктивних мотивів та реальних можливостей для ухилення від кримінальної відповідальності. 
У цьому контексті слідчий суддя звертається до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховування. Сама лише перспектива відбування тривалого терміну ув`язнення в пенітенціарній установі є потужним природним стимулом для особи ухилитися від правосуддя.
За таких обставин, матеріали клопотання свідчать, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду продовжує існувати, однак рівень його інтенсивності на даній стадії провадження не є критичним і може бути ефективно нівельований шляхом продовження інших, раніше покладених на нього процесуальних обов`язків, без потреби подальшого застосування такого найбільш обтяжливого заходу контролю, як носіння електронного засобу контролю (браслета).
Аналізуючи доводи сторони обвинувачення щодо наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя зазначає наступне.
Обґрунтовуючи вказаний ризик, прокурор вказує на те, що підозрюваному ОСОБА_4 після повідомлення про підозру достеменно відомо про обставини, які є предметом доказування у цьому кримінальному провадженні. Оскільки на даний час досудове розслідування триває та продовжується збір доказів, підозрюваний може безперешкодно вчинити дії щодо знищення або приховання речей і документів, які ще не були виявлені органом досудового розслідування. Зокрема, під час слідства встановлено факти вивезення соняшника з полів ДП «ДГ «Іванівка» на потужності невстановленого елеватору в с. Юсківці Полтавської області, проте з об`єктивних причин первинну документацію стосовно перевезення, обліку та зберігання цього майна, а також документи щодо його подальшого продажу, органом досудового розслідування досі не здобуто і їх точне місцезнаходження не встановлено. Крім того, прокурор наголошує, що підозрюваний, маючи зв`язки серед керівництва Національної академії аграрних наук України, спільно із ОСОБА_7 мають реальну можливість організувати прямий або опосередкований доступ до вказаних документів з метою їх подальшого знищення чи приховання.
Досліджуючи позицію сторони захисту, слідчий суддя враховує заперечення підозрюваного, який у судовому засіданні зазначив про відсутність будь-яких тісних чи сталих зв`язків із ОСОБА_7 .. За твердженням підозрюваного, до моменту виникнення наміру придбати вищевказаний товар він взагалі не був знайомий із ОСОБА_7 , а тому будь-яка спільна чи скоординована діяльність із приховання або знищення документів між ними є неможливою.
Оцінюючи встановлені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, дійсно продовжує існувати. Слідство наразі перебуває в активній фазі, а ключові документи, що стосуються руху та обліку сільскогосподарського товару (соняшнику), який є предметом посягання за ч. 5 ст. 191 КК України, ще не вилучені. Наявність у підозрюваного ОСОБА_4 зв`язків у структурі Національної академії аграрних наук України та об`єктивна можливість комунікації із ОСОБА_7 створюють реальну загрозу для збереження цих речових доказів.
Водночас, слідчий суддя вважає, що інтенсивність цього ризику не вимагає застосування такого виняткового і найбільш обтяжливого заходу контролю, як носіння електронного засобу контролю (браслета). Зазначений ризик може бути повністю та ефективно нівельований у кримінальному провадженні шляхом покладення та продовження інших обов`язків, зокрема - заборони підозрюваному спілкуватися із ОСОБА_7 , керівництвом та службовими особами Національної академії аграрних наук України, а також іншими визначеними прокурором свідками. Таке обмеження є цілком пропорційним та достатнім для захисту матеріалів провадження від протиправного впливу з боку підозрюваного.
Перевіряючи наявність ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує встановлену законом процедуру отримання показань. На стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, тоді як після направлення обвинувального акта до суду - усно, безпосередньо в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).
Суд першої інстанції зможе обґрунтувати свої висновки лише тими показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або які були отримані у порядку депонування відповідно до ст. 225 КПК України. Цей незаконний вплив може стосуватися як свідків, які прямо вказують на підозрюваного як на особу, причетну до вчинення злочину, так і осіб, які можуть надати показання щодо інших важливих обставин справи (навіть якщо вони не пов`язані з особою підозрюваного безпосередньо).
Обґрунтовуючи цей ризик, прокурор у судовому засіданні наголосив, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснювати незаконний позапроцесуальний вплив на ряд свідків, які вже були допитані у цьому кримінальному провадженні. Крім того, сторона обвинувачення зазначила, що у вказаному кримінальному провадженні також підозрюються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які, діючи спільно з підозрюваним ОСОБА_4 , вчинили інкриміноване їм кримінальне правопорушення. Також прокурор посилався на те, що під час досудового розслідування в ході огляду вилученого у ОСОБА_4 флеш-накопичувача було виявлено відеозапис компрометуючого характеру, що стосується інтимної сторони життя особи, схожої на головного ученого секретаря Національної академії аграрних наук України.
Оцінюючи позиції сторін, слідчий суддя констатує, що ризик незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження об`єктивно існує. Слідчий суддя наголошує, що ризик впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. З огляду на це, той факт, що частина свідків уже була допитана органом досудового розслідування, повністю вказаного ризику не нівелює, а наявність у провадженні інших співучасників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та вилучених матеріалів щодо головного ученого секретаря Національної академії аграрних наук України створюють додаткові процесуальні загрози.
Разом з тим, для запобігання цьому ризику чинний КПК України передбачає прямий та ефективний інструмент - покладення обов`язку утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними під загрозою звернення застави в дохід держави. Слідчий суддя переконаний, що продовження обов`язку не спілкуватися з визначеними прокурором свідками, а також із підозрюваними ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у цьому провадженні є цілком достатнім та дієвим заходом безпеки. Подальше обмеження прав підозрюваного шляхом покладення на нього обов`язку носити електронний засіб контролю лише задля мінімізації ризику впливу на свідків та інших фігурантів справи є явно неспівмірним та надмірним на даній стадії розслідування.
Перевіряючи наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя зазначає, що цей ризик є загальним (інклюзивним) та охоплює будь-які форми недобросовісної процесуальної поведінки, які не ввійшли до інших пунктів цієї статті.
Обґрунтовуючи наявність вказаного ризику, сторона обвинувачення у клопотанні посилається на те, що ОСОБА_4 з моменту повідомлення про підозру достеменно відомі обставини, які є предметом доказування. На думку прокурора, це дає йому можливість розголосити відомості досудового розслідування іншим особам з метою уникнення ними відповідальності, а також використовувати зв`язки у правоохоронних та інших державних органах для здійснення тиску на сторону обвинувачення та суд.
Разом з тим, слідчий суддя вважає такі доводи сторони обвинувачення неспроможними з огляду на таке.
Усвідомлення підозрюваним суті висунутої підозри та ознайомлення з матеріалами клопотання є формою реалізації його конституційного права на захист, гарантованого ст. 42 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Законна реалізація процесуальних прав не може розцінюватися як намір особи вчиняти протиправні дії чи перешкоджати кримінальному провадженню.
Твердження прокурора про наявність у ОСОБА_4 зв`язків у правоохоронних та державних органах та можливість опосередкованого тиску на суд чи сторону обвинувачення є суто декларативними. Матеріали клопотання не містять жодних фактичних даних (вказівок на конкретні службові особи, зафіксовані факти зустрічей чи комунікацій), які б підтверджували реальність таких намірів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ризик перешкоджання правосуддю не може оцінюватися абстрактно, він має бути підтверджений конкретними фактами та доказами (рішення у справах «Белчев проти Болгарії», «Ілійков проти Болгарії»).
Оцінюючи цей ризик у динаміці, слідчий суддя враховує, що протягом усього періоду дії раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_4 перебував під постійним моніторингом із застосуванням електронного засобу контролю. Впродовж цього часу стороною обвинувачення не надано слідчому судді жодних фактичних даних щодо неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_4 чи порушення ним покладених обов`язків. Протилежного також не було доведено та наведено прокурором під час судового засідання, а будь-які відомості про вчинення підозрюваним дій, які б свідчили про його намір чи спробу перешкоджати розслідуванню у будь-який спосіб, у матеріалах клопотання відсутні.
З огляду на відсутність будь-яких зафіксованих фактів порушення покладених обов`язків протягом тривалого часу дії запобіжного заходу, в тому числі в умовах застосування такого обмеження як електронний засіб контролю, гіпотетичні припущення прокурора про наявність цього ризику не знайшли свого підтвердження. Слідчий суддя доходить висновку, що на даний час ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином є мінімізованим (нівельованим), що свідчить про відсутність потреби у подальшому застосуванні до підозрюваного електронного засобу контролю. При цьому інші покладені на нього обов`язки є цілком достатніми та пропорційними для забезпечення належної процесуальної поведінки.
Щодо оцінки ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.
Обґрунтовуючи вказаний ризик, сторона обвинувачення вказувала на корисливий характер інкримінованого пособництва у заволодінні майном в особливо великих розмірах (ч. 5 ст. 191 КК України), що, на думку прокурора, свідчить про стійку спрямованість особи на отримання неправомірної матеріальної вигоди та створює загрозу вчинення ним нових аналогічних правопорушень у сфері господарської чи службової діяльності. Також прокурор посилався на матеріали проведених слідчих дій (обшуків та оглядів телефонів), в ході яких, за твердженням сторони обвинувачення, виявлені обставини щодо існування намірів ОСОБА_4 вчинити дії, пов`язані з безпідставною обробкою земель державних підприємств та заволодінням врожаєм.
Оцінюючи обґрунтованість цього ризику, слідчий суддя враховує, що підозрюваний раніше не був судимим, не притягувався до кримінальної відповідальності за інші злочини, а в межах цього провадження йому інкримінується один конкретний епізод пособництва.
Щодо посилань прокурора на зафіксовані в ході оглядів телефонів наміри стосовно обробки земель та заволодіння врожаєм державного підприємства, слідчий суддя зазначає, що вказані обставини охоплюються змістом висунутої підозри та стосуються подій, які мали місце у минулому. Як вбачається з матеріалів клопотання, відповідний врожай, що є предметом кримінального правопорушення, на даний час уже вивезений з території підприємства, а тому фізична можливість продовжити інкриміноване правопорушення щодо цього конкретного майна об`єктивно відсутня.
Матеріали клопотання не містять жодних даних, які б свідчили про підготовку підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення нових злочинів або про наявність у нього реальної можливості продовжити аналогічну діяльність на даний час на інших об`єктах. Протягом тривалого часу дії запобіжного заходу стороною обвинувачення не надано слідчому судді жодних фактичних даних про те, що підозрюваний вчинив чи намагався вчинити будь-яке інше кримінальне правопорушення. Протилежного прокурором у судовому засіданні не доведено.
З огляду на це, слідчий суддя вважає ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недоведеним у тій мірі, яка б вимагала тримання особи під постійним цілодобовим технічним наглядом за допомогою електронного браслета. Інтереси суспільства та безпеки на даній стадії повністю забезпечені іншими діючими обов`язками. 
Таким чином, дослідивши матеріали та оцінивши наведені доводи, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність та актуальність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та одночасну відсутність (недоведеність) ризиків, визначених п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим останні підлягають виключенню.
Вирішуючи питання про доцільність продовження обов`язку носити електронний засіб контролю (браслет), слідчий суддя керується вимогами ст. 194 КПК України, яка зобов`язує суд встановити, чи є покладені обов`язки співмірними та пропорційними встановленим ризикам, а також оцінити, чи не створює конкретне обмеження надмірного та несправедливого тягаря для особи, з урахуванням тривалості досудового розслідування та його особистих обставин.
Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, обов`язки мають бути спрямовані на запобігання ризикам, однак заходи процесуального примусу не можуть перетворюватися на форму покарання чи невиправдано блокувати звичайну життєдіяльність людини, якщо мету кримінального провадження можна досягти менш обтяжливими засобами.
У судовому засіданні підозрюваний наголосив на тому, що обов`язок носити електронний засіб контролю суттєво обмежує його конституційні права та створює значні побутові й професійні перешкоди. Зокрема, акумуляторна батарея пристрою постійно розряджається, через що він змушений систематично відвідувати «Пункти незламності» для її заряджання. Крім того, через технічні особливості роботи браслета, під час проходження через рамки пропуску та металошукачі пристрій постійно видає гучні звукові сигнали. Зазначене призводить до того, що роботодавці, виявляючи наявність електронного засобу контролю, категорично відмовляють йому у працевлаштуванні. Як наслідок, підозрюваний позбавлений можливості влаштуватися на належну роботу для забезпечення власного існування та виконання фінансових зобов`язань, та вимушений працювати сторожем.
Оцінюючи вказані доводи у сукупності з матеріалами кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора САП в частині продовження обов`язку носити електронний засіб контролю задоволенню не підлягає, а сам браслет має бути знятий, з огляду на таке.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває значний час, упродовж якого до підозрюваного вже було застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покладено комплекс суворих процесуальних обов`язків. За весь цей період підозрюваний жодного разу не порушив покладених на нього судом обмежень, справно з`являвся за викликами та демонстрував належну процесуальну поведінку. Це свідчить про те, що сам факт наявності запобіжного заходу у вигляді застави та загроза її звернення в дохід держави є для підозрюваного достатнім та дієвим стимулом.
Зважаючи на те, що інтенсивність раніше встановлених ризиків переховування та знищення документів на даній стадії розслідування об`єктивно знизилася, а ризик незаконного впливу на свідків, хоча й продовжує існувати в повній мірі до моменту безпосереднього дослідження їх показань судом під час розгляду справи по суті, проте ефективно мінімізується встановленою забороною процесуального спілкування. За таких обставин, подальше примусове носіння електронного засобу контролю, яке супроводжується значними технічними несправностями (необхідністю заряджання в «Пунктах незламності») та створює штучні перешкоди для реалізації конституційного права на працю, є явним проявом надмірного процесуального примусу. Інтереси правосуддя та повне запобігання встановленим ризикам на даному етапі можуть бути ефективно та безперервно забезпечені іншими обов`язками, зокрема - обов`язком здати паспорти для виїзду за кордон та обов`язком утримуватися від спілкування із допитаними свідками й іншими підозрюваними ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..
Підсумовуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора САП: строк дії обов`язків, передбачених пунктами ч. 5 ст. 194 КПК України (явка за викликом, здача паспортів, заборона спілкування), слід продовжити у межах строку досудового розслідування, а обов`язок щодо носіння електронного засобу контролю - скасувати, звільнивши підозрюваного ОСОБА_4 від його виконання.
Визначаючи строк дії обов`язків, слідчий суддя керується положеннями ч. 6 ст. 194 КПК України та вважає за необхідне продовжити строк дії покладених на підозрюваного обов`язків (за винятком обов`язку носити електронний засіб контролю) на два місяці до 26.07.2026 включно, але в межах строку досудового розслідування.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 176-178, 182, 194, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.
Продовжити на два місяці строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- прибувати за кожною вимогою до детектива НАБУ, прокурора, слідчого судді, суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади (Державно міграційної служби України за місцем проживання) усі наявні паспорти для виїзду за кордон, в т.ч. паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 15.12.2020 та № НОМЕР_2 від 15.12.2020, а також інші документи, що дають право на виїзд за межі України, окрім паспорта громадянина України;
- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні, а саме з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , також утримуватися від спілкування (як особисто, так і через третіх осіб) із свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з працівниками та службовими особами Національної академії аграрних наук України, ДП "ДГ "Іванівка", ТОВ "Верітас Інвест Груп" щодо обставин, викладених у повідомленні про підозру ОСОБА_4 .
Визначити термін дії обов`язків, покладених судом на підозрюваного  ОСОБА_4 , до 28.07.2026 включно, але в межах строку досудового розслідування.
Контроль за виконанням покладених на підозрюваного обов`язків покласти на прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42023000000001875 від 23.11.2023.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя          ОСОБА_1