ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16570/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у врахуванні заробітної плати за періоди роботи на території російської федерації з 16.02.1983 по 03.12.1997 при розрахунку розміру пенсії та зобов`язання врахувати при розрахунку розміру пенсії заробітну плату за періоди її роботи на території російської федерації, відомості про яку містяться в архівній довідці про дохід № 12/04-02/3998, виданій 11.08.2021 Архівним відділом адміністрації м. Новий Уренгой та зобов`язання провести перерахунок пенсії з 01.05.2025, з урахуванням оновлених відомостей про дохід.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 04.10.2021 отримує пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV.
Однак при обчисленні пенсії відповідачем не взято до уваги відомості про заробітну плату з 16.02.1983 по 03.12.1997 за періоди її роботи на території російської федерації, відомості про яку містяться в архівній довідці про дохід № 12/04-02/3998, виданій 11.08.2021 Архівним відділом адміністрації м. Новий Уренгой.
На її звернення про проведення перерахунку пенсії із врахуванням розміру її заробітної плати згідно вказаної довідки, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 04.08.2025 відмовило у проведенні перерахунку пенсії, мотивуючи виходом України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Позивач вважає, що оскільки вона працювала в російській федерації в той час, коли Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 була чинною, то у ГУ ПФУ у Волинській області відсутні підстави для відмови у проведенні перерахунку пенсії з врахування вказаних довідок.
З наведених підстав просить позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 26).
У встановлений судом строк, відповідач відзиву на позов не подав.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 04.10.2021 отримує пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV.
Рішенням Волинського оружного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 140/11453/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2024 про призначення пенсії та кратне зарахування стажу, зарахувавши періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 16.02.1983 по 02.12.1997 та з 03.12.1997 по 30.07.1999 із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи до загального страхового стажу. Дане рішення набрало законної сили 02.06.2025 (а.с. 15-18).
На звернення позивача щодо перерахунку пенсії із застосуванням довідок про заробітну плату за періоди її роботи на території російської федерації, на підставі довідки про дохід № 12/04-02/3998, виданій 11.08.2021, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 04.08.2025 № 10203-9409/Ц-02/8-0300/25 повідомило, що для обчислення середньомісячного заробітку при призначенні пенсії відповідно до Закону №1058 не враховано заробітну плату на підставі архівної довідки № 12/04-02/3998 від 11.08.2021 у зв`язку з відсутністю на момент призначення пенсії інформації про сплату страхових внесків до відповідних держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність та у зв`язку з припиненням дії Угоди між Урядом України та Урядом російської федерації про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення. У листі зазначено, що починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. Оскільки дипломатичні відносини розірвано, витребування інформації щодо проведення перевірки достовірності поданих відомостей для перерахунку пенсії при формуванні зазначеної довідки на даний час не є можливим (а.с. 22-23).
Вважаючи дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у перерахунку пенсії згідно наданої довідки протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон №1058).
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000.
Згідно із пунктом 1 статті 41 Закону України №1058 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України №1058, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Згідно із частиною 3 статті 6 Угоди обчислення пенсій відбувається із заробітку (доходів) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У тому випадку якщо у державах-учасницях Угоди введено національну валюту, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Законом України від 11.07.1995 за №290/95-ВР ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, укладену в рамках Співдружності Незалежних Держав і підписану від імені Уряду України у м. Москві 15 квітня 1994 року (далі - Угода від 15.04.1994).
Відповідно до статті 4 цієї Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 за №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", прийнято рішення про:
- вихід з цієї Угоди, вчиненої 13 березня 1992 року у м. москві;
- доручено Міністерству закордонних справ України в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з цієї Угоди.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 за №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Згідно з приписами абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відтак, наведені положення зазначених актів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.
За приписами статті 1 Закону №1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).
Частинами 1, 10 статті 20 Закону №1058-ІV визначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а.
Як вбачається з матеріалів справи, заробітна плата позивача за період роботи у районах Крайньої Півночі з лютого 1986 року по вересень 1993 року згідно з архівною довідкою Адміністрації м. Новий Уренгой від 11.08.2021 № 12/04-02/3998 не врахована у зв`язку з відсутністю на момент призначення пенсії інформації про сплату страхових внесків до відповідних держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність та у зв`язку з припиненням дії Угоди між Урядом України та Урядом російської федерації про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення.
З такими твердженнями відповідача суд не погоджується та зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як зазначалось вище, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Крім того, невідображення даних про сплату страхових внесків в інших документах (довідках) роботодавця, за наявності відомостей про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи, не можуть бути підставою для неврахування даних сум при обрахунку пенсії, у зв`язку з чим такі суми заробітної плати повинні бути враховані при перерахунку для визначення розміру пенсії.
До того ж, відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, на підтвердження стажу та, відповідно, здійснених відрахувань, приймаються також дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати тощо.
Окрім цього, у контексті вказаного, слід також враховувати приписи пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (надалі - Порядок № 22-1), за змістом якого право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
У межах досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання (перерахунок) пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у абзаці 1 пункту 4.7 Порядку №22-1.
У даному випадку відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження розміру заробітної плати позивача, що є порушенням вищезазначених норм, а послався лише на відсутність покладеного обов`язку за вищевказаним рішенням суду.
Суд зазначає, що під час розгляду даної адміністративної справи ГУ ПФУ у Волинській області, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладається тягар доказування правомірності своїх дій/рішень, не надано суду допустимих і належних доказів на підтвердження вжиття заходів щодо проведення будь-яких звірок зі сторони органу пенсійного забезпечення про сплату страхових внесків за спірний період.
Суд вважає, що вищезазначені відомості в архівній довідці Адміністрації м. Новий Уренгой від 11.08.2021 № 12/04-02/3998 підтверджують нарахування позивачу заробітної плати за період з лютого 1986 року по вересень 1993 року, а відтак підлягають врахуванню при обчисленні розміру пенсії.
На підставі вищевикладеного, на думку суду, дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії позивача із врахуванням заробітної плати, що міститься в архівній довідці Адміністрації м. Новий Уренгой від 11.08.2021 № 12/04-02/3998 порушують конституційні права позивача на отримання належного пенсійного забезпечення, відтак є протиправними.
Також суд вважає безпідставними й посилання відповідача на відсутність правових підстав для обчислення пенсії із врахуванням заробітної плати за період роботи на території рф, згідно наданої архівної довідки Адміністрації м. Новий Уренгой від 11.08.2021 № 12/04-02/3998 через припинення з 01.01.2023 участі росії в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, серед іншого, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність.
Законом України від 11.07.1995 №290/95-ВР “Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів” ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.
Статтею 4 вказаної Угоди передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
За змістом статті 9 Угоди питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 або (і) двосторонніми угодами.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
У статті 5 Угоди визначено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави- учасниць угод.
Ч. 2-3 ст. 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачали, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають
Органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами (стаття 8).
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13).
Аналогічні норми щодо взаємного визнання стажу, набутого у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях сторін, були передбачені статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення” постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Однак, судом враховано, що згідно з ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01 січня 2023 року участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01 січня 2023 року. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для органів Пенсійного фонду в обмеженні особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Інший підхід суперечить принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тому право позивача на зарахування стажу для призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача про не зарахування заробітної плати позивача за період роботи на території російської федерації, так як Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення припинила свою дію з 19.06.2023, оскільки така обставина не може мати наслідком позбавлення особи права зарахування певного заробітку, та як наслідок, позбавлення позивача конституційного права на належний соціальний захист.
Окрім того, суд зауважує, що архівна довідка про заробітну плату позивача від 11.08.2021 №12/04-02/3998, видана Відділом у справах архівів Адміністрації м. Новий Уренгой, датована 11.08.2021, тобто видана до припинення з 19.06.2023 Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.
Доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаної довідки відповідачем суду не надано. 
Підсумовуючи наведене, дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії із врахуванням розміру її заробітної плати на території російської федерації, зазначеної в довідці від 11.08.2021 №12/04-02/3998, виданій Відділом у справах архівів Адміністрації м. Новий Уренгой, за періоди роботи з лютого 1986 року по вересень 1993 року, (а не з 16.02.1983 по 03.12.1997, як про це зазначає позивач у позовній заяві) слід визнати протиправними.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання провести перерахунок пенсії з 01.05.2025, з урахуванням оновлених даних про дохід, суд враховує наступне.
Частиною 4 статті 45 Закону № 1058 визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Судом встановлено, що оскільки за перерахунком пенсії позивач звернулася до органу Пенсійного фонду 21.07.2025, тому такий перерахунок пенсії позивачу слід провести з першого числа наступного місяця, а саме з 01.08.2025, оскільки позивач звернулася за перерахунком пенсії після 15 числа. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.
Таким чином, проаналізувавши вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії із врахуванням заробітної плати, що міститься в архівній довідці від 11.08.2021 №12/04-02/3998, виданій Відділом у справах архівів Адміністрації м. Новий Уренгой та зобов`язати відповідача здійснити з 01.08.2025 перерахунок та виплату пенсії із врахуванням заробітної плати, що міститься в архівній довідці від 11.08.2021 №12/04-02/3998, виданій Відділом у справах архівів Адміністрації м. Новий Уренгой, з врахуванням виплачених сум та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 18.12.2025 (а.с.4).
У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області необхідно стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн.
Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати пенсії із врахуванням заробітної плати, що міститься в архівній довідці від 11.08.2021 №12/04-02/3998, виданій Відділом у справах архівів Адміністрації м. Новий Уренгой.
Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 01.08.2025 перерахунок та виплату пенсії із врахуванням заробітної плати, що міститься в архівній довідці від 11.08.2021 №12/04-02/3998, виданій Відділом у справах архівів Адміністрації м. Новий Уренгой, з врахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43007, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 6, код ЄДРПОУ 13358826).

Суддя Р.С. Денисюк