Справа № 521/6049/26
Номер провадження № 2/521/5262/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі: 
головуючого судді Ганошенка С.А.,
за участі секретаря судових засідань – Папінян В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні у залі суду м. Одеса справу за цивільним позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач 21.04.2026 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання.
Позивач зазначив, що КП «Теплопостачання міста Одеси» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Одесі, у тому числі надає послуги з централізованого опалення в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Для проведення розрахунків в КП «Теплопостачання міста Одеси» за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог законодавства споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку - води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки платіжної квитанції тощо).
Чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла.
Позивач зазначив, що відповідачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є фактичними споживачами послуг з теплопостачання, що надає КП «Теплопостачання міста Одеси», і тому, як споживачі зобов`язані щомісячно вносити плату за надані послуги згідно зі встановленим тарифом, що розраховується на 12 місяців. Проте відповідач не виконує свої зобов`язання і має заборгованість за послуги з теплопостачання.
У позовній заяві зазначено, що станом на 01.03.2026 року у відповідачів перед КП «Теплопостачання міста Одеси» існує заборгованість, яка складає 24650,54 грн., що свідчить про невиконання споживачами зобов`язань по сплаті наданих послуг та порушення прав КП «Теплопостачання міста Одеси».
Відповідачі у добровільному порядку плату за послуги теплопостачання не вносили, та станом на 01.03.2026 року заборгованість не погасили.
З огляду на те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі, то відповідач зобов`язаний сплатити останньому заборгованість за користування наданими КП «Теплопостачання міста Одеси» послугами.
Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (солідарно) на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за теплову енергію в розмірі 24650,54 грн. та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3328,00 грн.
Ухвалою суду від 22.04.2026 року було відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та визнано явку у судові засідання представника позивача – КП «Теплопостачання міста Одеси» - обов`язковою.
Представник позивача в судових засіданнях 10.06.2026 року та 24.06.2026 був присутнім, через підсистему “Електронний суд” подав додаткові пояснення, у яких просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі в судові засідання 19.05.2026 року, 10.06.2026 року та 24.06.2026 року з`явились, та подали через канцелярію суду відзив, у якому заперечували проти позову у повному обсязі, та вважали позовні вимоги безпідставними, виходячи з наступного. До 2017 року включно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від КП «Теплопостачання міста Одеси» отримували незадовільну якість теплопостачання, що на їх думку було порушенням договору зі споживачами. За період з 2018 року до 18.12.2023 року якість послуг з теплопостачання на їх думку не змінилась, відсутній був тепловий лічильник за вказаною адресою, і нарахування за послуги були необґрунтованими та завищеними. Численні звернення до абонентської служби КП «Теплопостачання міста Одеси» та КП ЖКС “ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ” щодо поганої якості та низької температури в кімнатах будинку (+15° +16°) за вказаною адресою, як зазначають відповідачі позитивних результатів не дали. Крім того, відповідачі в обґрунтування своїх заперечень проти позову надали розрахунки за опалювальні сезони за період з 2021 року по 2022 рік, і після зазначеного періоду були ними оплачені.
Таким чином, відповідачі просили відмовити у позові КП «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення заборгованості за теплову енергію з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 24650,54 грн., у зв`язку із незадовільною, на їх думку, якістю послуг з опалення та через закінчення строку позовної давності.
19.05.2026 року від представника позивача КП «Теплопостачання міста Одеси» Омельченко О.В. надійшли пояснення щодо заперечень проти відзиву, в яких позивач вважає ці заперечення необґрунтованими, безпідставними та такими, що не спростовують позовних вимог, з огляду на таке.
Щодо відсутності обґрунтованого контррозрахунку заборгованості. 
Відповідачі зазначають про нібито невірний розрахунок суми боргу з боку підприємства. Проте, в порушення вимог ст. ст. 81, 178 ЦПК України, відповідачі не надали суду власного обґрунтованого контррозрахунку, який би вказував, у чому саме полягає помилка Позивача, та які суми, на думку відповідачів, є правильними. Нарахування здійснювалися Позивачем відповідно до тарифів, затверджених у встановленому законом порядку, та на підставі показників вузла комерційного обліку теплової енергії будівлі, а до встановлення приладу обліку - на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг від 22.11.2018 № 315.
Крім того, позивач зазначає, що твердження відповідачі про «неналежне надання послуг» та ігнорування звернень, та про те, що підприємство не реагувало на їхні звернення, а лише «направляло контролерів», є необґрунтованими та спростовуються письмовими доказами, які надані та долучені до матеріалів справи.
Також, позивач зазначає що за результатами перевірок та складених актів-претензій, КП «Теплопостачання міста Одеси» своєчасно та в повному обсязі проводило часткові перерахунки нарахувань, що підтверджується, зокрема, листом-відповіддю служби теплозбуту підприємства від 23.05.2023 № 13.06-10-1078 та від 05.01.2024 року №13.06.-10-51, які містяться в матеріалах справи, що і є доказом належного та законного реагування підприємства на скарги споживача.
Крім того, позивач спростовує інформацію, яка зазначена Відповідачами про те, що у паперових квитанціях зазначалася некоректна площа приміщення, зазначаючи, що за результатами розгляду відповідних заяв, фактична опалювальна площа була приведена у повну відповідність до правовстановлюючих документів. Усі нарахування, які увійшли до загальної суми стягнення в межах цієї судової справи, виконані виключно на підставі фактичної, підтвердженої площі об`єкта, тобто квартири за вказаною адресою. 
Щодо безпідставності заяв про застосування позовної давності до стягнення заборгованості, позивач зазначає, що заяви відповідачів про пропуск строку позовної давності є необґрунтованими з огляду на те, що оскільки Відповідачі регулярно та добровільно здійснювали часткові оплати послуг сумами, що перевищували поточні місячні нарахування, тобто здійснювали погашення заборгованості за попередні періоди, то такі дії свідчать про визнання боргу. 
Отже позивач з огляду на зазначене просить суд позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» задовольнити в повному обсязі.
Крім того, під час розгляду цивільної справи у судовому засіданні виникла необхідність щодо залучення третіх осіб, а саме Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ» (код ЄДРПОУ 32190579, місцезнаходження: м. Одеса, Серединський сквер, 1).
Ухвалою суду від 19.05.2026 року у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ» (код ЄДРПОУ 32190579, місцезнаходження: м. Одеса, Серединський сквер, 1), по цивільній справі № 521/6049/26 за позовом КП «ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ МІСТА ОДЕСА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання.
У судові засідання 10.06.2026 року та 24.06.2026 року Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ» (код ЄДРПОУ 32190579, місцезнаходження: м. Одеса, Серединський сквер, 1) не з`явився, належним чином був повідомлений, заяв, пояснень, та клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
З огляду на те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, у повному обсязі, то відповідачі в свою чергу зобов`язані були сплатити останньому заборгованість за користування наданими КП «Теплопостачання міста Одеси» послугами.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Суд, дослідивши письмові докази по справі на підтвердження обставин викладених у позові в їх сукупності, додаткові пояснення позивача про підтримку позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що КП «Теплопостачання міста Одеси» є юридичною особою, діє на підставі Статуту та на підставі ліцензії виробляє, транспортує та постачає теплову енергію населенню, організаціям та підприємствам всіх форм власності у м. Одеса.
Відповідно то витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП «Теплопостачання міста Одеси» здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №2633890 від 21.04.2026 року, а ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 2633923 від 21.04.2026 року.
Згідно із Свідоцтвом на право власності на житло, від 11.02.2013 року № НОМЕР_2 , виданого Департаментом міського господарства ОМР кв. АДРЕСА_3 належить на правах приватної спільної (сумісної/часткової) власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Разом з тим, між сторонами існують договірні відносини, що підтверджується наявним особовим рахунком відповідачів № НОМЕР_1 .
Отже відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, що надає КП «Теплопостачання міста Одеси» в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , і як споживачі зобов`язані були щомісячно вносити плату за надані послуги згідно зі встановленим тарифом, що розраховується на 12 місяців. Проте відповідачі не виконували свої зобов`язання і мають заборгованість за послуги з теплопостачання. Заборгованість існує станом на 01.03.2026 року, тобто за період проживання відповідачами за вказаною адресою.
Відповідно до реєстру нарахування і оплати абонента ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) заборгованість відповідачів за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.03.2026 року складає у розмірі - 24650,54 грн. за період з березня 2018 року по лютий 2026 року.
В ході судового розгляду судом були досліджені письмові докази по справі на підтвердження обставин викладених у позові, в їх сукупності, а також додаткові пояснення позивача про підтримку позовних вимог та відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які заперечували проти позову та позовних вимог.
Від так з відзиву та додаткових пояснень відповідачів вбачається, що до 2017 року вони як споживачі отримували від постачальника послуг КП «Теплопостачання міста Одеси» за вказаною адресою незадовільну якість теплопостачання, що на їх думку є порушенням договору щодо їх споживання. В подальшому, в період з березня 2018 року до 18.12.2023 року якість послуг на думку відповідачів не змінилась, був відсутній тепловий лічильник у будинку за вказаною адресою, і нарахування за спожиті послуги були завищеними та необґрунтованими. Численні звернення відповідачів до абонентської служби КП «Теплопостачання міста Одеси» щодо незадовільної на їх думку якості роботи ТЕЦ результатів не дали, протягом зазначеного періоду температура батареї не перевищувала +30° та +32°, а в кімнатах будинку за вказаною адресою температура була +15° та +16°, та нижче. Отже, як зазначає позивач до 18.12.2023 року ситуація з опаленням не змінилась, аж тільки 18.12.2023 року система була відновлена в звичайному режимі.
З Пояснень Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» вбачається, що позивач в свою чергу не погоджується із запереченнями відповідачів. Та вважає їх є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не спростовують позовних вимог, з огляду на таке.
Щодо невірного на думку відповідачів розрахунку суми боргу з боку підприємства, позивач зазначив що відповідачі не надали суду власного обґрунтованого контррозрахунку, який би вказував, у чому саме полягає помилка Позивача, та які суми, на думку відповідачів, є правильними. Нарахування здійснювалися Позивачем відповідно до тарифів, затверджених у встановленому законом порядку, та на підставі показників вузла комерційного обліку теплової енергії будівлі, а до встановлення приладу обліку - на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг від 22.11.2018 № 315.
Крім того, позивач зазначив що твердження відповідачі про «неналежне надання послуг» та ігнорування звернень, та про те, що підприємство не реагувало на їхні звернення, а лише «направляло контролерів», є необґрунтованими та спростовуються письмовими доказами, які надані та долучені до матеріалів справи.
Отже, позивач зазначає що за результатами перевірок та складених актів-претензій, КП «Теплопостачання міста Одеси» своєчасно та в повному обсязі проводило часткові перерахунки нарахувань, що підтверджується, зокрема, листами-відповідями служби теплозбуту підприємства від 23.05.2023 № 13.06-10-1078 та від 05.01.2024 року №13.06.-10-51, які містяться в матеріалах справи, що і є беззаперечним доказом належного та законного реагування підприємства на скарги споживача.
Крім того, позивач спростовує інформацію, яка зазначена Відповідачами у відзиві про те, що у паперових квитанціях зазначалася некоректна площа приміщення, зазначаючи, що за результатами розгляду відповідних заяв, фактична опалювальна площа була приведена у повну відповідність до правовстановлюючих документів. Усі нарахування, які увійшли до загальної суми стягнення в межах цієї судової справи, виконані виключно на підставі фактичної, підтвердженої площі об`єкта, тобто квартири за вказаною адресою.
Щодо безпідставності заяв про застосування позовної давності до стягнення заборгованості, позивач зазначає що заяви відповідачів про пропуск строку позовної давності є необґрунтованими з огляду на те, що оскільки Відповідачі регулярно та добровільно здійснювали часткові оплати послуг сумами, що перевищували поточні місячні нарахування, тобто здійснювали погашення заборгованості за попередні періоди, то такі дії беззаперечно свідчать про визнання боргу. 
Отже позивач з огляду на зазначене, просить суд позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» задовольнити в повному обсязі.
Також, судом було досліджено акт по відключенню від системи центрального опалення, гарячого водопостачання від 20.02.2008 року, складений контролером енергонагляду, та долучений до матеріалів справи з якого вбачається, що за вказаною адресою у житловому приміщенні споживачами були демонтовані самостійно опалювальні прилади.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно зі статтею 13 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України «Про житлово-комунальні послуги), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, які їм надавалися. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Така позиція суду узгоджується з Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 552/1527/16-ц від 23.05.2018.
Разом з тим, між сторонами існують договірні відносини, що підтверджується наявним особовим рахунком відповідача.
Отже відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, що надає КП «Теплопостачання міста Одеси» в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , і як споживачі зобов`язані були щомісячно вносити плату за надані послуги згідно зі встановленим тарифом, що розраховується на 12 місяців. Проте відповідачі не виконували свої зобов`язання і мають заборгованість за послуги з теплопостачання. Заборгованість утворена з березня 2018 року і станом на 01.03.2026 року, тобто в період їх проживання.
Відповідно до реєстру нарахування і оплати абонента за вказаною адресою (особовий рахунок 
№ НОМЕР_1 ) заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.03.2026 року у розмірі 24650,54 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка визначає терміни, які вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Аналіз змісту цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08 жовтня 1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до вимог п. 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії від 21 серпня 2019 року послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відсутність договору на надання послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг у повному обсязі. Адже, позивач не може самостійно припинити надавати послуги відповідачу з теплопостачання з тієї причини, що відключення квартири відповідача від системи теплопостачання неможливе без проникнення в саму квартиру.
Указана позиція повністю співпадає з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів КГС від 21 квітня 2020 у справі № 910/7968/19.
Отже, оскільки відповідачі споживали теплову енергію і ними не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на спростування позовних вимог позивача в цій частині, та в добровільному порядку і в повному обсязі не сплатили її вартість, отже позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.
Щодо застосування судом до спірних правовідносин строку позовної давності, про який в своїх запереченнях відповідачі просили застосувати суд виснує про наступне. 
Вирішуючи дану заявлену вимогу відповідачів, суд враховує наступне.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).
Позивачем заявлені вимоги за період з 01.03.2018 по 28.02.2025, з якими він звернувся до суду 21.04.2026 року.
30 березня 2020 року Верховна Рада прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину, який закінчився в липні 2023 р. З урахуванням зазначеного, застосуванню підлягає строк позовної давності, щодо платежів, які мали бути сплачені до 2 квітня 2017 року. Дана правова позиція міститься і в постанові Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2022 р. по справі № 336/686/21.
З огляду на те, що у позивача з відповідачами, до 02.04.2020 року. існували фактичні договірні відносини, тобто між ними не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 12 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 712/8916/177 від 07 липня 2020 року.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Від так, з матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачів перед КП “ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ МІСТА ОДЕСИ” від 01.03.2026 року вбачається, що Відповідачі періодично здійснювали часткові оплати послуг сумами, що перевищували поточні місячні нарахування, тобто здійснювали погашення заборгованості за попередні періоди, що в свою чергу свідчать про визнання боргу. 
Також, суд враховує, що законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який закінчився 30.06.2024.
Таким чином строк позовної давності було продовжено на період дії карантину. 
Також, відповідно до пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Відтак з огляду на зазначене вище суд виснує, що позивачем не пропущено строк позовної давності. 
З розрахунку заборгованості, вбачається, що оплата за надані позивачем послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, у заявлений позивачем період не здійснювалась відповідачами, внаслідок чого станом на 01.03.2026 року наявна заборгованість в розмірі 24650,54 грн.
Отже, суд, беручи до уваги інформацією, яка міститься в розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановив, що за період з 01.03.2018 р. по 01.03.2026 р. відповідачами не сплачена заборгованість за отримані послуги централізованого опалення у розмірі 24650,54 грн.
В матеріалах справи відсутні відомості, що дана заборгованість на теперішній час погашена відповідачами, в зв`язку з чим, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за ці комунальні послуги у розмірі 24650,54 грн.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір у справі складає 3328,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду та які підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 525, 526, 527 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про житлові комунальні послуги», ст. 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення (солідарно) заборгованості за опалення та гаряче водопостачання - задовольнити.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (Код ЄДРПОУ 34674102, місцезнаходження: 65029, Одеса, вул. Балківська,1-Б) заборгованість за спожиту теплову енергію у загальному розмірі 24650,54 гривень.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (Код ЄДРПОУ 34674102, місцезнаходження: 65029, Одеса, вул. Балківська,1-Б) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 328,00 грн (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 копійок) в рівних частинах з кожного, тобто по 1 664,00 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят чотири гривні 00 копійок) з кожного. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 25.06.2026 року.

СУДДЯ      Сергій ГАНОШЕНКО