Справа № 545/1761/26
Провадження № 2/545/1855/26

З А О Ч Н Е
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2026 Полтавський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Путрі О.Г.,
при секретарі Рубан М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області про зняття арешту з майна,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому прохає зняти арешт (реєстраційний номер обтяження 63520387) з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ АА 088294 від 18 травня 2004 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 83327230, власником якої є ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 7 липня 2003 року з ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем Володимиром Андрійовичем та зареєстрований у реєстрі за №4663. Зазначає, що з 14 липня 2003 року він є єдиним законним власником вказаного нерухомого майна. Нещодавно стало відомо, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру накладено арешт запис №63520387 від 18 травня 2004 року на підставі постанови державного виконавця ВДВ Полтавського РУЮ АА 088294 від 18 травня 2004 року у виконавчому провадженні щодо колишнього власника ОСОБА_2 . Наголошує, що на момент накладення арешту (травень 2004 р.) квартира вже не належала боржнику. Додатково зазначає, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 07.11.2016 року. Згідно з відповіддю Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області від 09.10.2025 року, зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Вказує, що наявність арешту на майно, за відсутності правових підстав для цього порушує право приватної власності, внаслідок чого позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Ухвалою судді від 24.04.2026 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, прохає задовольнити (а.с. 19).
Представник відповідача у судові засідання 21.05.2026 року, 29.06.2026 року не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.17, 22). Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання представником відповідача до суду не подано.
За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до вимог ч.1ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 29.06.2026 року призначено проведення заочного розгляду даної цивільної справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07.07.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем Володимиром Андрійовичем та зареєстрований у реєстрі за №4663 (а.с. 6).
Право власності на квартиру було зареєстровано Полтавським бюро технічної інвентаризації 14.07.2003 року, про що свідчить штамп на договорі про запис в реєстровій кризі №2 за реєстровим номером №256.
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , накладено арешт, запис №63520387 від 18.05.2004 року на підставі постанови державного виконавця ВДВ Полтавського РУЮ серії АА № 088294 від 18.05.2004 року, особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 (а.с. 8-9).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.11.2016 року (а.с. 7).
Згідно відповіді з Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області від 09.10.2025 року вих.№54502 вбачається, що зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно із ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17 липня 1997р. відповідно до Закону від17липня 1997року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Частиною 1ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а на підставі ч. 1ст. 392ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Враховуючи вищевикладене, той факт, що на момент накладення арешту 18.05.2004 року квартира вже не належала боржнику ОСОБА_2 , а була власністю позивача ОСОБА_1 , на даний час відсутні документи, на підставі яких виконавча служба мала б можливість зняти заборону на нерухомість в позасудовому порядку, тобто орган, який наклав заборону позбавлений законної можливості її скасувати, заборона на нерухоме майно позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним йому майном, оскільки наявність заборони чинить йому в цьому перешкоди, що грубо порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами право приватної власності позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,280-282,352 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області (ЄДРПОУ 34962946) про зняття арешту з майна задовольнити.
Зняти арешт (реєстраційний номер обтяження 63520387) з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ АА 088294 від 18 травня 2004 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 83327230, власником якої є ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя:	  	О.  Г.  Путря