ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року	справа № 380/8377/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, –
в с т а н о в и в:

29 квітня 2026 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.11.2025 № 135050019449 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до її стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно з п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” періоди роботи з 20.10.1986 по 15.01.1999;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 17.07.2025 одержує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV). 20.11.2025 звернулася із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно з п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (за принципом екстериторіальності) від 28.11.2025 № 135050019449 у задоволенні заяви відмовлено. Позивач вважає таку відмову протиправною. Зазначає, що згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 на день досягнення пенсійного віку вона працювала в закладах та установах державної і комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а раніше будь-якої пенсії не отримувала. За наявності у неї необхідного спеціального стажу понад 30 років відповідачі врахували лише 26 років 06 місяців 02 дні, безпідставно виключивши період роботи з 20.10.1986 по 15.01.1999 на посадах вихователя та музичного керівника у дитячих дошкільних закладах № 5 і № 25 ст. Стрий Львівської залізниці (12 років). При цьому такий період підтверджений документально та безспірно зарахований до її страхового стажу. Посилаючись на Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі – Перелік № 909), та примітку 2 до нього, позивач наголошує, що робота за спеціальністю на передбачених Переліком посадах дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Ухвалою суду від 04.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що за результатами розгляду матеріалів пенсійної справи стаж позивача за вислугу років становить 26 років 06 місяців 02 дні, а період роботи з 20.10.1986 по 15.01.1999 не враховано до стажу за вислугу років, оскільки дитячий садок № 5, № 25 ст. Стрий Львівська залізниця не відноситься до закладів та установ державної або комунальної форми власності, а уточнюючу інформацію по дитячому садку позивач не надала. Відповідач посилається на статтю 31 Закону України «Про дошкільну освіту» та зазначає, що педагогічні працівники дитячих садків підприємств, установ, організацій користуються правом на пенсію за вислугу років лише в тому випадку, якщо вони структурно відділені і згідно зі статутом є дошкільним навчальним закладом. Окремо вказує, що задоволення позову про зобов`язання призначити допомогу є втручанням у дискреційні повноваження органу та підміною суб`єкта владних повноважень судом.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у відзиві також просить відмовити у задоволенні позову, з аналогічним міркувань. Також зазначив, що заяви позивача неодноразово розглядалися за принципом екстериторіальності головними управліннями Фонду у Донецькій, Дніпропетровській та Хмельницькій областях, за результатами чого ухвалено рішення про відмову, оскільки спірний період роботи не може бути зарахований до стажу за вислугу років, а тому правові підстави для призначення одноразової грошової допомоги відсутні.
Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій навела доводи аналогічні тим, які викладені в позовній заяві.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.07.2025 є отримувачем пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області (пенсійна справа № 135050019449). 
Загальний (страховий) стаж, врахований для обчислення розміру пенсії, становить 42 роки 11 місяців 02 дні. До отримання пенсії за віком позивач будь-якої іншої пенсії не отримувала, що сторонами не заперечується.
Згідно з даними трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 та індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) у спірний період позивач працювала: з 20.10.1986 по 03.12.1986, з 04.12.1986 по 19.12.1986, з 23.02.1987 по 03.04.1987, з 13.04.1987 по 31.01.1993 – на посаді вихователя у дитячому садку; з 01.02.1993 по 15.01.1999 – на посаді музичного керівника у дошкільному навчальному закладі. 
Зазначені періоди роботи у дитячих дошкільних закладах № 5 і № 25 ст. Стрий Львівської залізниці безспірно зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача, що підтверджується розрахунком, наданим самим відповідачем.
Архівною історичною довідкою Львівської залізниці про зміну назви організації від 03.07.2025 № НАС-19/298Н підтверджується, що згідно з прийнятим до керівництва Статутом Львівської державної залізниці (затверджений Фондом державного майна України 24.10.1991, зареєстрований 16.03.1992 № 01907) до складу залізниці на правах юридичних осіб та структурних підрозділів входив, зокрема, Відділ учбових закладів, структурними підрозділами якого були ясла-сад № 25 м. Стрий та дитсад № 5 м. Стрий.
Відповідно до п. 3.2 розділу 3 цього Статуту майно залізниці є державною власністю України і належить залізниці на праві повного господарського відання. Аналогічні положення закріплені у Статуті служби кадрів та навчальних закладів Львівської залізниці (зареєстрований 19.11.1992 № 04099), згідно з яким до складу служби як відособлені підрозділи входять дошкільні заклади, розташовані на залізничних вузлах, зокрема на станції Стрий, а майно служби є державною власністю України (пункти 1.3, 3.2, 3.3 Статуту). 
На підставі наказу начальника залізниці від 04.12.1997 № 327/Н дошкільний виховний заклад № 25 ст. Стрий з обладнанням, майном та працівниками переданий на баланс відділу освіти Стрийської міської ради, а на підставі наказу від 09.11.1998 № 300/Н з 15.01.1999 ліквідовано дошкільний виховний заклад № 5 ст. Стрий Львівської залізниці.
Вважаючи, що у спірний період позивач працювала на посадах вихователя та музичного керівника у дошкільних закладах, що належали Львівській залізниці – державному підприємству, майно якого є державною власністю України, а в подальшому один із цих закладів був переданий до комунальної власності територіальної громади, 20.11.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно з п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням якого від 28.11.2025 № 135050019449 у її задоволенні відмовлено. 
Підставою відмови зазначено, що стаж за вислугу років позивача складає 26 років 06 місяців 02 дні, а період роботи з 20.10.1986 по 15.01.1999 не враховано до стажу за вислугу років, оскільки дитячий садок № 5, № 25 ст. Стрий Львівська залізниця не відноситься до закладів та установ державної або комунальної форми власності.
Не погодившись із таким рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору, суд керується таким.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.
Пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків – 35 років, для жінок – 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та механізм її виплати визначено Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі – Порядок № 1191). Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком № 909.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Розділом I Переліку № 909 (освіта) передбачено дошкільні навчальні заклади (дитячі садки, ясла-садки) усіх типів та посади вихователів і музичних керівників.
Пунктом 2 примітки до Переліку № 909 встановлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Суд зазначає, що право на грошову допомогу, передбачену п. 7-1 розділу XV Закону № 1058-IV, не є тотожним праву на призначення пенсії за вислугу років. Така допомога є самостійною соціальною гарантією, право на яку пов`язане з наявністю в особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку у період роботи на таких посадах та неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії. На цьому неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 22.02.2024 у справі № 260/323/20, вказавши, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю в неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії.
Суд критично оцінює доводи відповідачів про те, що спірний період роботи не підлягає зарахуванню до стажу за вислугу років через те, що дошкільні заклади № 5 і № 25 ст. Стрий належали Львівській залізниці та нібито не відносяться до закладів державної або комунальної форми власності, з огляду на таке.
Суд зазначає, що вирішальне значення для зарахування спірного періоду до спеціального стажу має не форма власності чи відомча належність закладу, а характер виконуваної роботи – робота за спеціальністю на посаді та в закладі, передбачених Переліком № 909. Це прямо випливає з пункту 2 примітки до Переліку № 909, який встановлює право на пенсію за вислугу років незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. Позивач у спірний період працювала вихователем і музичним керівником у дошкільних навчальних закладах, тобто на посадах та в закладах, прямо передбачених розділом I Переліку № 909.
Матеріалами справи (архівною історичною довідкою від 03.07.2025 № НАС-19/298Н, Статутом Львівської державної залізниці та Статутом служби кадрів та навчальних закладів Львівської залізниці) спростовано твердження відповідачів про недержавний характер цих закладів. Майно Львівської залізниці, а отже і дошкільних закладів, що входили до складу її служби кадрів та навчальних закладів, було державною власністю України, яка належала залізниці на праві повного господарського відання. Тобто заклади, в яких працювала позивач, були закладами державної форми власності, а заклад № 25 ст. Стрий у 1997 році переданий на баланс відділу освіти Стрийської міської ради, тобто до комунальної власності.
Крім того, у спірний період (1986– 1999 роки) законодавство України не передбачало такої форми власності, як приватна власність на дошкільні заклади. До прийняття Закону України «Про дошкільну освіту» поняття державного або комунального закладу дошкільної освіти в сучасному розумінні не існувало, а підприємства могли бути лише державними (соціалістична власність). Згідно зі статтею 10 Конституції УРСР від 20.04.1978 основу економічної системи становила соціалістична власність у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності. Відтак заклади, що належали залізниці – державному підприємству, у спірний період були закладами державної форми власності. Аналогічного підходу дотримується Восьмий апеляційний адміністративний суд, зокрема у постанові від 25.03.2026 у справі № 380/22334/24, вказавши, що спірний період стажу припадав на час, коли підприємство могло бути тільки державним або орендним з правом державної власності, а дошкільний заклад мав статус державного відомчого, у зв`язку з чим період роботи на посаді вихователя дошкільного навчального закладу, передбаченій Переліком № 909, підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788.
Посилання відповідачів на статтю 31 Закону України «Про дошкільну освіту» від 06.06.2024 № 3788-ІX є необґрунтованим, оскільки цей Закон не діяв у спірний період роботи позивача (1986– 1999 роки) та не може застосовуватися до правовідносин, що виникли до набрання ним чинності. Конституційний Суд України у Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 сформулював правову позицію, згідно з якою до події застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вона настала. Отже, оцінка статусу закладів, у яких працювала позивач, та її права на зарахування спірного періоду до спеціального стажу має здійснюватися за законодавством, що діяло у відповідний період, а не за Законом «Про дошкільну освіту» у чинній редакції.
Крім того, відповідачі зарахували спірний період роботи позивача з 20.10.1986 по 15.01.1999 до її страхового стажу, що підтверджується наданим пенсійним органом розрахунком та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5). Виключення цього самого періоду зі стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, за умови роботи позивача на посадах і в закладах, передбачених Переліком № 909, є непослідовним та необґрунтованим. Покладення на позивача обов`язку надати «уточнюючу інформацію по дитячому садку» за обставин, коли документи з особового складу цих закладів до архіву залізниці не передавалися (що підтверджується листом АТ «Укрзалізниця» від 03.11.2025 № НЮ-1/1/1362н), а їх державний статус підтверджений архівною довідкою та статутними документами, є надмірним та таким, що покладає на особу негативні наслідки недоліків документообігу, до яких вона не причетна.
Суд враховує, що згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. До 01.01.2004 порядок та умови обчислення стажу роботи, який дає право на пенсію, визначалися Законом України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до статті 62 цього Закону та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 підтверджено її роботу на посадах вихователя та музичного керівника дошкільних навчальних закладів протягом спірного періоду.
Таким чином, з урахуванням врахованого відповідачами стажу за вислугу років (26 років 06 місяців 02 дні) та спірного періоду з 20.10.1986 по 15.01.1999, який підлягає зарахуванню до такого стажу, позивач станом на день досягнення пенсійного віку та звернення за призначенням пенсії мала понад 30 років спеціального страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Отже, позивачем дотримано всіх умов, передбачених п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV для призначення та виплати грошової допомоги: на день досягнення пенсійного віку вона працювала в закладах державної (комунальної) форми власності на відповідних посадах; має необхідний спеціальний страховий стаж понад 30 років; до цього будь-якої пенсії не отримувала.
За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.11.2025 № 135050019449 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Також суд враховує, що у справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним і скасування рішення відповідача-1 від 28.11.2025 № 135050019449 про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача-1 здійснити нарахування та виплату позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно з частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачі правомірності оскаржуваного рішення про відмову належними та допустимими доказами не довели.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною першою статті 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.
Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28 листопада 2025 року № 135050019449 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи з 20.10.1986 по 15.01.1999.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.