ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 р.	Справа № 440/13641/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Семененко М.О. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Н.Ю. Алєксєєва) від 23.02.2026 року (повний текст складено 23.02.26 року) по справі № 440/13641/25
за позовом Акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"
до Головного управління ДПС у Полтавській області
про скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АТ "АвтоКрАЗ", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 154950406 від 30.04.2025, № 154960406 від 30.04.2025;
зобов`язати Головного управління ДПС в Полтавській області (далі – ГУ ДПС, відповідач) провести перерахунок заборгованості Акціонерного товариства “АвтоКрАЗ” (далі – АТ “АвтоКрАЗ”, позивач) в електронній системі адміністрування податку на додану вартість на загальну суму 813317,86 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за результатами камеральної перевірки до позивача застосований штраф за порушення правил сплати грошового зобов`язання/порушення строку зарахування податків, а саме податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України за затримку сплати грошового зобов`язання. На формування відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № 154950406 від 30.04.2025, № 154960406 від 30.04.2025 вплинули штрафні санкції за податковим повідомленнями-рішеннями, що прийняті стосовно АТ “АвтоКрАЗ” раніше і оскаржувались позивачем: № 0016145112 від 19.12.2018 (сума 8422767,67 грн); № 84520406 від 20.09.2023 (сума 5865606,89 грн); № 36100406 від 20.03.2024 (сума 1824463,14 грн); № 36130406 від 20.03.2024 (сума 354303,38 грн); № 113030406 від 08.08.2024 (сума 108054,25 грн); № 154950406 від 30.10.2024 (сума 133175,57 грн); № 154960406 від 30.10.2024 (сума 432356,71 грн).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 року по справі № 440/13641/25 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 54970406 від 30 квітня 2025 року.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 54980406 від 30 квітня 2025 року.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області провести перерахунок заборгованості Акціонерного товариства “АвтоКрАЗ” в електронній системі адміністрування податку на додану вартість, виключивши з інтегрованої картки платника Акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" суму пені в розмірі 673625,41 (шістсот сімдесят три тисячі шістсот двадцять п`ять гривень сорок одна копійка) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь Акціонерного товариства “АвтоКрАЗ” за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору в сумі 6024,13 (шість тисяч сорок дві гривні тринадцять копійок) грн.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що те, що припущення платника щодо впливу попередніх ППР на нарахування штрафних санкцій за ППР від 30.04.2025 № 54970406 та № 54980406 є помилковим, оскільки на граничні терміни сплати ПДВ по деклараціях за серпень, вересень, жовтень, грудень 2024 року, а також по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартiсть у зв`язку з виправленням самостiйно виявлених помилок за грудень 2024 року від 19.02.2025, вищевказані ППР були виключені з ІКП та не враховувались при розрахунках з бюджетом.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що платником порушено граничні строки сплати грошових зобов`язань, визначених у податкових деклараціях з ПДВ за період серпень, вересень, жовтень, грудень 2024 року, а також в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартiсть у зв`язку з виправленням самостiйно виявлених помилок за грудень 2024 року від 19.02.2025 № 9037222213, про що складений акт камеральної перевірки від 02.04.2025 № 4139/16-31-04-06-11/0580873 та винесено податкові повідомлення-рішення за формою “Ш” від 30.04.2025 № 54970406 про застосування штрафу в розмірі 5% на загальну суму штрафу 474299,75 грн та № 54980406 про застосування штрафу в розмірі 10% на загальну суму штрафу 532721,97 грн за порушення термінів сплати (перерахування) узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість.
Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями за формою “Ш” від 30.04.2025 № 54970406 про застосування штрафу в розмірі 5% на загальну суму штрафу 474299,75 грн та № 54980406 про застосування штрафу в розмірі 10% на загальну суму штрафу 532721,97 грн, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що висновок ГУ ДПС у Полтавській області про порушення АТ “АвтоКрАЗ” термінів сплати (перерахування) узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість здійснений за неврахування всіх фактичних обставин нарахування і сплати АТ “АвтоКрАЗ” сум податку на додану вартість, що стало підставою для неправильного висновку про порушення позивачем вимог законодавства в частині своєчасної та повної сплати сум податків до бюджету і застосування штрафних санкції до АТ “АвтоКрАЗ”.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Згідно з п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України, зокрема, ґрунтується на таких принципах: невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; фіскальна достатність - встановлення податків та зборів з урахуванням необхідності досягнення збалансованості витрат бюджету з його надходженнями; соціальна справедливість - установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків (пп. 4.1.3., 4.1.5., 4.1.6. п. 4.1 ст. 4 ПК України).
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами п. 203.2 ст. 203 ПК України визначено, що сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, визначеного пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Відповідно до п. 124.1 ст. 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Відповідно до п. 124.2 ст. 124 ПК України діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Згідно з п. 124.3 ст. 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Положеннями п. 109.1 ст. 109 ПК України встановлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Приписами п. п. 109.2, 109.3 ст. 109 ПК України встановлено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
Положення ст. 112 ПК України визначають загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Зокрема, встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7).
Приписами п. 112.8 ст. 112 ПК України визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у статті 112-1 ПК України - обставини, що пом`якшують відповідальність особи.
У постановах від 16 березня 2023 року у справі № 600/747/22-а, від 03 серпня 2023 року у справі № 520/22505/21, від 22 серпня 2023 року у справі № 520/18519/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 ПК України.
Так, позиція Верховного Суду, якщо її систематизувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 ПК України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру.
Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.
Судовим розглядом встановлено, що за результатами проведеної контролюючим органом камеральної перевірки встановлено, що платником порушені граничні строки сплати грошових зобов`язань, визначених у податкових деклараціях з ПДВ за період серпень, вересень, жовтень, грудень 2024 року, а також в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартiсть у зв`язку з виправленням самостiйно виявлених помилок за грудень 2024 року від 19.02.2025 № 9037222213, про що складений акт камеральної перевірки від 02.04.2025 № 4139/16-31-04-06-11/0580873 та винесені податкові повідомлення-рішення за формою “Ш” від 30.04.2025 № 54970406 про застосування штрафу в розмірі 5% на загальну суму штрафу 474299,75 грн та № 54980406 про застосування штрафу в розмірі 10% на загальну суму штрафу 532721,97 грн за порушення термінів сплати (перерахування) узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість.
Як вказував позивач, на обставини сплати позивачем сум податку на додану вартість до бюджету в період з 07.02.2020 по 16.08.2023, вплинули обставини обліку в інтегрованій картці платника (далі – ІКП) сум донарахованих за податковим повiдомленням-рiшенням № 0016145112 від 19.12.2018 в сумі 5900555,25 грн, 2522212,42 грн, а всього 8422767,67 грн, про що відображено в ІКП позивача за період 2019-2021.
Сума в розмірі 8422767,67 грн була виключена відповідачем з ІКП по скарзі АТ “АвтоКрАЗ” № 784/6 від 09.01.2019, поданій позивачем про скасування податкового повідомлення-рішення № 0016145112 від 19.12.2018.
В свою чергу, ця сума (8422767,67 грн) 07.02.2020 була поновлена ГУ ДПС у Полтавській області в ІКП АТ “АвтоКрАЗ” як узгоджена сума штрафних санкцій, згідно рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 в адміністративній справі № 440/1464/19 за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2019, оскільки цим рішення суду було відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ “АвтоКрАЗ” про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0016145112 від 19.12.2018 на суму 8422767,67 грн.
Надалі, постановою Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 440/1464/19 скасовані постанова Полтавського окружного адміністративного суду та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Оскільки ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 справа № 440/1464/19 прийнята до провадження, 16.08.2023 ГУ ДПС у Полтавській області сума 8422767,67 грн була виключена з ІКП АТ “АвтоКрАЗ”, що свідчить про те, що зі статусом узгодженого податкового боргу сума 8422767,67 грн відображалась в ІКП АТ “АвтоКрАЗ” з 07.02.2020 по 16.08.2023.
За даними ІКП АТ “АвтоКрАЗ” 07.02.2020 було поновлено заборгованість за податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2018 в розмірі 8422767,67 грн (590055,25 грн + 2522212,42 грн).
При цьому, починаючи з травня 2020 року контролюючим органом розпочато нарахування пені відповідно до положень ст. 129 ПК України на податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 і за період 2020-2021 роки було нараховано пені в загальному розмірі 673625,41 грн.
Як було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції та відповідачем у справі не заперечується, що після виключення з обліку 16.08.2023 штрафу за податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2018 в розмірі 8422767,67 грн, пеня, нарахована на цю суму, в загальному розмірі 673625,41 грн з ІКП не виключалась. Відповідач також зазначив, що сума пені в розмірі 673625,41 грн, розрахована відповідно до п. 129.1 ст. 129 ПК України в автоматичному режимі у зв`язку з несвоєчасною сплатою грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом.
Надаючи оцінку цим твердженням податкового органу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за обставин визнання рішенням суд протиправним нарахування сум за податковим повідомленням-рішенням № 0016145112 від 19.12.2018 на суму 8422767,67 грн, нарахування штрафних санкцій, пені є неправомірним, а тому сума пені у розмірі 673625,41 грн протиправно облікована в ІКП АТ “АвтоКрАЗ”, за податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2018, мала прямий безпосередній вплив на нарахування штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями від 20.09.2023 № 84520406, від 20.03.2024 № 36100406, № 36130406, правомірність винесення яких було предметом спору в рамках справи № 440/8717/24, за результатом розгляду якої рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 20.09.2024 № 84520406, від 20.03.2024 № 36100406, № 36130406.
Надалі, з урахуванням обставин невиключення з ІКП підприємства позивача суми пені в розмірі 673625,41 грн за податковим повідомленням-рішенням № 0016145112 від 19.12.2018, ГУ ДПС сформоване податкове повідомлення-рішення від 08.08.2024 № 113030406.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2025, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025 визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення рішення від 08.08.2024 № 113030406 про застосування до АТ “АвтоКрАЗ” штрафу в сумі 108054,25 грн.
Крім того, ГУ ДПС були винесені податкові повідомлення-рішення № 154950406 від 30.10.2024 на суму 133175,57 грн та № 154960406 від 30.10.2024 на суму 432356,71 грн, які були оскаржені АТ “АвтоКрАЗ” в адміністративному порядку та згідно рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 20.01.2025 № 1780/6/99-00-06-03-01-06 податкові повідомлення-рішення від 30.10.2024 № 154950406 та № 154960406 скасовано, а скаргу АТ “АвтоКрАЗ” задоволено.
Що стосується доводів відповідача про відсутність впливу сум, нарахованих за податковими повідомленнями-рішеннями № 0016145112 від 19.12.2018 (сума 8422767,67 грн); № 84520406 від 20.09.2023 (сума 5865606,89 грн); № 36100406 від 20.03.2024 (сума 1824463,14 грн); № 36130406 від 20.03.2024 (сума 354303,38 грн); № 113030406 від 08.08.2024 (сума 108054,25 грн); № 154950406 від 30.10.2024 (сума 133175,57 грн); № 154960406 від 30.10.2024 (сума 432356,71 грн), суд зазначає, що за даними ІКП АТ “АвтоКрАЗ” рахується заборгованість з ПДВ на загальну суму 2663511,32 грн, яка виникла за рахунок несплачених сум пені та податку по:
податковому повідомленню-рішенню за формою “Ш” № 0105745104 від 09.06.2020 (сума 88814,84 грн) по терміну сплати 02.07.2020;
податковому повідомленню-рішенню за формою “Н” № 0002475013 від 25.07.2019 (сума 1116974,00 грн) поновлено в ІКП 19.08.2020 року згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 по справі № 440/4201/19;
самостійно нараховані платником штрафні санкції згідно уточнюючих розрахунків від 26.08.2022 № 9166889911 та № 9166889437 (сума 54534,00 грн);
податковому повідомленню-рішенню за формою “Н” № 83180406 від 15.09.2023 (сума 192584,86 грн);
податковому повідомленню-рішенню за формою “Н” № 90520406 від 11.10.2023 (сума 373833,12 грн).
Тобто, загалом сума заборгованості складає 1826740,82 грн (88814,84 грн + 1116974,00 грн + 54534,00 грн + 192584,86 грн + 373833,12 грн), що свідчить про те, що посилаючись на наявність боргу з податку на додану вартість в сумі 2663511,32 грн, контролюючий орган фактично обґрунтовує виникнення боргу лише на суму 1826740,82 грн. і жодних обґрунтувань з приводу формування різниці в розмірі 836770,50 грн відповідачем, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи не надано.
При вирішенні спірних правовідносин суд зазначає, що невчинення контролюючим органом дій щодо перерахунку боргу, у зв`язку із скасуванням податкових повідомлень-рішень від 19.12.2018, від 20.09.2023 та від 20.03.2024 в судовому порядку та від 30.10.2024 в адміністративному, призвело до фактичного погашенням підприємством позивача пені за скасованими рішеннями, замість погашенням зобов`язань по сплаті податку на додану вартість. При цьому, контролюючим органом разом із зменшенням податкового зобов`язання АТ “АвтоКрАЗ” на суму 8422767,67 грн за податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2018 № 0016145112, мало бути ще зменшене податкове зобов`язання і на всі суми інших нарахувань, проведених ГУ ДПС у Полтавській області за відображення боргу за податковим повідомленням-рішенням від 19.12.2018 № 0016145112, як узгодженого, але відповідачем такі дії також вчиненні не були.
В свою чергу, ГУ ДПС у Полтавській області виконувало нарахування пені і застосувало штрафні санкції за несвоєчасну сплату позивачем сум податку на додану вартість, зокрема і шляхом прийняття оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень 30.04.2025 № 54970406, № 54980406.
При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, при правильному обрахунку зобов`язань (без погашення незаконної пені і штрафу за рахунок поточних платежів АТ “АвтоКрАЗ”), а погашення в порядку статті 87 ПК України саме реальних і вірно обрахованих зобов`язань, порушень зафіксованих в акті камеральної перевірки від 02.04.2025 № 4139/16-31-04-06-11/0580873 та податкових повідомлень-рішень за формою “Ш” від 30.04.2025 № 54970406 про застосування штрафу в розмірі 5% на загальну суму штрафу 474299,75 грн та № 54980406 про застосування штрафу в розмірі 10% на загальну суму штрафу 532721,97 грн не існувало б, а тому висновок відповідача про порушення підприємством позивача термінів сплати (перерахування) узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість здійснений без врахування всіх фактичних обставин нарахування і сплати АТ “АвтоКрАЗ” сум податку на додану вартість, що стало підставою для неправильного висновку про порушення позивачем вимог законодавства в частині своєчасної та повної сплати сум податків до бюджету і застосування штрафних санкції до АТ “АвтоКрАЗ”.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 року по справі № 440/13641/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло   М.О. Семененко   	

Повний текст постанови складено 28.04.2026 року