УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/4230/25 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В. 
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О. С.,
суддів Талько О. Б., Шалоти К. В.
з участю секретаря 
судового засідання Драч Т. А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/4230/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання
за апеляційною скаргою адвоката Куракси Юлії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В. 
у с т а н о в и в:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому просить стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення ОСОБА_3 навчання або до досягнення 23-х років, за умови продовження ним навчання.
На обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шлюб між останніми розірваний у 2008 році. ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_1 , досяг повноліття та навчається у Державному навчальному закладі «Бердичівське вище професійне училище» на денному відділенні, термін навчання – по 30.06.2026, у зв`язку з чим не має можливості працювати та утримувати себе самостійно. ОСОБА_1 надає допомогу синові, проте не має можливості задовольнити його потреби у повній мірі. ОСОБА_2 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , отримує регулярний достатній дохід, а тому маже надавати матеріальну допомогу на утримання сина.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 19.06.2025 і до припинення ОСОБА_3 навчання у Державному навчальному закладі «Бердичівське вище професійне училище», але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 403,73 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Куракса Ю.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом взагалі не досліджено обставин навчання ОСОБА_3 станом на день відкриття провадження у справі - 27.06.2025, оскільки з моменту отримання довідки про навчання і до моменту звернення до суду могло мати місце припинення навчання. 
Вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено, що повнолітня дитина може частково або повністю забезпечувати своє навчання за рахунок стипендії або інших доходів. Докази на підтвердження отримання сином доходів у відповідача відсутні, проте суд не з`ясував вказаних обставин у позивача.
Крім того, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 навчається на момент розгляду цієї справи та того які саме витрати і в якому розмірі він несе у зв`язку з навчанням. 
Наголошує, що сума встановлених судом аліментів у розмірі 1/12 частки заробітку (доходу) щомісячно, судом взагалі не обґрунтована, враховуючи відсутність доказів витрат, пов`язаних з навчанням. 
У відзиві адвокат Ковальчук А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, посилаючись на те, що рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним детальним розглядом та аргументацією кожного доказу, наданого сторонами з дотриманням принципу змагальності, а відтак скасуванню не підлягає.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом від 04.12.2007 про народження (а. с. 9) та відміткою у паспорті ОСОБА_1 про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_5 (а. с. 5, зворот).
ОСОБА_3 з 01.09.2023 навчається у Державному навчальному закладі «Бердичівське вище професійне училище», станом на 07.04.2025 перебував на другому курсі денного відділення за професією: тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, водій автотранспортних засобів, слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, термін закінчення навчання – 30.06.2026, що підтверджується довідкою від 07.04.2025 № 97 цього навчального закладу (а. с. 16).
ОСОБА_2 є військовослужбовцем військової частина НОМЕР_1 та отримує регулярний і стабільних дохід, що підтверджується звітом від 30.11.2024 про здійснення нарахувань та виплат, а також визнається ним самим. З наведеного звіту та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 33132174 станом на 25.07.2025 випливає, що з червня 2023 року розмір доходу ОСОБА_2 перевищував 60 000,00 грн на місяць (окрім вересня 2023 р.) (а. с. 15, 168 – 171).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що навчання ОСОБА_3 на денному відділенні перешкоджає або суттєво обмежує йому можливість працевлаштуватись або займатися іншою діяльністю, направленою на отримання регулярного та стабільного доходу, що, в свою чергу, значно ускладнює задоволення його потреб у харчуванні, одязі та інших необхідних для життя потреб. При цьому відповідачем не подано доказів, які б вказували, що син ОСОБА_3 має регулярний та стабільний дохід. Отже, син сторін у справі потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням після досягнення повноліття навчання.
Такий висновок суд є вірним, з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Аналогічний висновок по застосуванню ст. 199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.
З матеріалів справи вбачається, що повнолітній син сторін з 01.09.2023 навчається у Державному навчальному закладі «Бердичівське вище професійне училище», станом на 07.04.2025 перебував на другому курсі денного відділення за професією: тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, водій автотранспортних засобів, слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, термін закінчення навчання – 30.06.2026, що підтверджується довідкою від 07.04.2025 № 97 цього навчального закладу.
Отже, повнолітній ОСОБА_3 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.
Відповідач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та має постійний і стабільний дохід, що підтверджується звітом про здійснення нарахувань та виплат від 30.11.2024, а також визнається самим відповідачем. Із зазначеного звіту та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 33132174 станом на 25.07.2025 вбачається, що починаючи з червня 2023 року щомісячний дохід ОСОБА_2 перевищував 60 000,00 грн.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що син сторін є повнолітнім, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, колегія суддів з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до її збагачення, вважає, що аліменти у розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив обставини навчання ОСОБА_3 станом на день відкриття провадження у справі, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення до суду позивачем було надано довідку закладу освіти, яка підтверджувала факт навчання ОСОБА_3 за денною формою навчання. При цьому будь-яких доказів припинення ним навчання після видачі зазначеної довідки та до моменту звернення до суду відповідачем не надано. 
Також колегія суддів враховує, що відповідач, заперечуючи проти позову та ставлячи під сумнів факт продовження навчання повнолітньої дитини, не скористався наданими йому процесуальними правами щодо подання доказів на підтвердження своїх заперечень або заявлення клопотань про витребування відповідних доказів із навчального закладу. 
Відтак відсутні підстави вважати, що на час розгляду справи судом першої інстанції факт навчання ОСОБА_3 не був підтверджений належними доказами.
Також колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд не з`ясував питання щодо можливості повнолітньої дитини самостійно забезпечувати себе за рахунок стипендії чи інших доходів.
Саме по собі припущення про можливе отримання стипендії або інших доходів не свідчить про відсутність потреби повнолітньої дитини у матеріальній допомозі батьків. Відповідачем не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 отримує стипендію, заробітну плату чи інший регулярний та достатній дохід, який би забезпечував його матеріальні потреби та виключав необхідність утримання з боку батьків. Відповідно до принципу змагальності цивільного процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про відсутність доказів конкретних витрат, пов`язаних із навчанням повнолітньої дитини, оскільки навчання за денною формою об`єктивно обмежує можливість особи забезпечувати себе самостійно та передбачає необхідність витрат на проживання, харчування, придбання навчальних матеріалів, транспортне забезпечення та інші повсякденні потреби. Тому відсутність документального підтвердження кожної окремої витрати не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі.
Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував характер спірних правовідносин, потребу повнолітньої дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання, а також обов`язок обох батьків брати участь у її утриманні. Встановлений судом розмір аліментів у частці від доходу відповідача не виходить за межі розумності та справедливості, відповідає вимогам сімейного законодавства та не є надмірним. При цьому апелянтом не наведено переконливих доводів і не подано доказів, які б свідчили про невідповідність визначеного судом розміру аліментів його матеріальному становищу чи іншим обставинам, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неповного встановлення судом обставин справи та невірної оцінки доказів, що містяться в матеріалах справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.Малозначними є справи про стягнення аліментів (п. 3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу адвоката Куракси Юлії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2026 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повни текст постанови складено 12 червня 2026 року.

Головуючий Судді