Справа № 591/10005/25
Провадження № 2/591/2436/25

РІШЕННЯ
Іменем України
09 червня 2026 року м. Суми 
Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Горб А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його мати ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , в особі представника Мірошниченка Андрія В`ячеславовича, до Сумської міської ради, площа Незалежності, буд. 2 м. Суми, ЄРДПОУ 23823253, про визнання права на приватизацію житлового приміщення,
установив:
02.09.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 матеріали даної справи передані на розгляд судді Зері Ю.О.
В обґрунтування позову представник позивачів вказує, що 04.08.2025 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Сумської міської ради Управління «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми», стосовно приватизації квартири АДРЕСА_2 на склад сім?ї 5 осіб. Проте 06.08.2025 отримав відповідь від Сумської міської ради Управління «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми», що відповідно до статі 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об?єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передбачена приватизація квартир у гуртожитках. Як вказує представник позивачів, вони не у повному обсязі реалізували своє право на приватизацію державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та вартості житлового чека, оскільки згідно з довідкою філії - Сумського обласне управління АТ «Державний Ощадбанк України» ОСОБА_1 використав належну йому суму житлового чеку у розмір 1,59 грн, залишок складає 2,61 грн, ОСОБА_2 використала належну їй суму житлового чеку у розмір 1,59 грн, залишок складає 2,61 грн, ОСОБА_3 використала належну їй суму житлового чеку у розмір 1,59 грн, залишок складає 2,61 грн, ОСОБА_4 , в додаткових списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів не значиться, ОСОБА_5 , в додаткових списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів не значиться, тому останні вважають що відповідач порушив їх права на приватизацію, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків.
На виконання вимог вказаної ухвали суду 17.09.2025 представник позивачів виконав вимоги ухвали суду, подав до суду заяву про усунення недоліків з доказами їх усунення.
Ухвалою суду від 22.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 28.10.2025.
13.10.2025 за вх. №39287 від представника відповідача надійшов відзив на позов із запереченнями проти позовних вимог, оскільки позивачами вже було використане право на приватизацію житла, позивачі вже брали участь у приватизації, крім того відповідач наголошує, що нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не передбачена приватизація квартир у гуртожитках.
Представник позивачів у судовому засіданні, яке відбулось 10.12.2025, повідомив про відсутність наміру подавати відповідь на відзив та зазначив про можливість призначення справи до розгляду по суті. Також представником позивачів було заявлене усне клопотання про витребування від Сумської міської ради матеріалів справи про приватизацію квартири АДРЕСА_2 , для їх огляду у судовому засіданні.
Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти призначення справи до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 10.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 591/10005/25 до розгляду по суті на 06.02.2026.
Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, яке відбулось 06.02.2026, розгляд справи був відкладений до 04.05.2026 та повторно направлено відповідачу до виконання ухвалу від 10.12.2025 в частині витребування доказів.
27.05.2026 на виконання судової ухвали від відповідача надійшла витребувана інформація.
У судовому засіданні, розпочатому 04.05.2026, оголошувалась перерва до 09.06.2026.
Позивачі та їх представник у судове засідання не прибули, згідно поданої представником позивачів заяви від 09.06.2026 останній просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 
Представник відповідача у поданій заяві від 09.06.2026 просила розглядати справу без її участі.
Відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України суд не здійснював фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить наступного висновку.
26 травня 2008 року ОСОБА_1 управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Сумській області виданий ордер на житлове приміщення №41 у гуртожитку по АДРЕСА_3 , загальною площею 63 кв. м. 
На підставі ордера ОСОБА_1 та члени його сім?ї ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заселилися до житлового приміщення та 06.06.2008 була проведена реєстрація їх місця проживання, що підтверджується копією поквартирної книги
23.03.2017 була проведена реєстрація місця проживання ОСОБА_4 (сина ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 , виданого 07.03.2017.
Згідно витягів з реєстру територіальної громади, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
З довідки б/н, виданої 23.06.2025 ФОП ОСОБА_8 про стан об`єкта нерухомого майна за адресою:  АДРЕСА_1 , вбачається, що за вказаною адресою згідно з даними інвентаризації станом на 23.06.2025 реконструкція не проводилася. Як у вказаній довідці, так і у технічному паспорті на спірний об`єкт нерухомості зазначено, що загальна площа квартири становить 62,1 кв. м. 
Згідно довідок філії - Сумського обласного управління АТ «Державний Ощадбанк України» ТВБВ №10018/0145 від 31.07.2025 ОСОБА_1 використав належну йому суму житлового чеку у розмір 1,59 грн, залишок складає 2,61 грн, ОСОБА_2 використала належну їй суму житлового чеку у розмір 1,59 грн, залишок складає 2,61 грн, ОСОБА_3 використала належну їй суму житлового чеку у розмір 1,59 грн, залишок складає 2,61 грн, ОСОБА_4 у додаткових списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів не значиться, ОСОБА_5 у додаткових списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів не значиться.
Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.11.2021 року №714 затверджено акт приймання-передачі державного майна у комунальну власність від 19.11.2021, а саме гуртожитку по АДРЕСА_3 .
07.05.2025 рішенням Сумської міської ради №5561-МР «Про надання дозволу на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку по АДРЕСА_3 » було надано згоду та дозволено приватизацію його жилих приміщень, координацію виконання цього рішення покладено було на заступників міського голови за належністю.
04.08.2025 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Сумської міської ради Управління «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми» стосовно приватизації квартири АДРЕСА_2 на склад сім?ї 5 осіб (позивачів по справі). 
Листом від 06.08.2025 №14.01-15/872 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради відмовило позивачеві у вчиненні відповідних дій з тих підстав, що Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передбачена приватизація квартир у гуртожитках, сфера дії Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, а члени сім`ї ОСОБА_1 приймали участь у приватизації квартири АДРЕСА_4 .
Наявність вказаної вище відмови у проведені приватизації кімнати у гуртожитку порушує права позивачів на отримання у власність вказаного житлового приміщення, що обумовило звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.
У частині третій статті 9 ЖК України (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Зазначені норми є загальними, оскільки відсилають до спеціального законодавства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.
Статтею 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.
Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» прийняття гуртожитків (як цілісних майнових комплексів) у власність територіальної громади здійснюється за рішенням відповідної місцевої ради (або за рішенням виконавчого органу місцевої ради з наступним затвердженням цією радою).
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме:
а) залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом;
б) надати цілісному майновому комплексу статус «соціальне житло» та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло;
в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;
г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;
ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім`ями) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування.
Аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що право на приватизацію мешканцями гуртожитків може бути реалізоване лише при наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування - рішення відповідної ради.
Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» у статті 2 встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд.
Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений законодавством.
Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають під час приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (частини десята, одинадцята статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Перелік випадків відмови чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, а саме: відсутність у особи права на приватизацію; заборона приватизувати конкретне приміщення.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).
Якщо органи приватизації зволікають із прийняттям відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передання спірного житла у приватну власність позивача.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 (провадження № 61-1311сво23).
На переконання суду позивачі на законних підставах вселилися, зареєстровані та постійно проживають у житловому приміщенні по АДРЕСА_1 , тому ОСОБА_1 цілком правомірно звернувся до управління «Центр надання адміністративних послуг у місті Суми» Сумської міської ради із заявою про приватизацію спірного житлового приміщення, на що отримав відмову, обґрунтовану тим, що законодавством не передбачена приватизація квартир у гуртожитках та тим, що заявник та члени його сім`ї використали своє право на безоплатну приватизацію, прийнявши участь у приватизації іншого житла.
Відсутність правових підстав для відмови у приватизації квартир у гуртожитках підтверджена аналізом вказаного вище законодавства, а тому таку відмову суд вважає неправомірною.
Щодо заперечення відповідача в частині того, що позивач та члени його сім`ї приймали участь у безоплатній приватизації іншого житла, а тому не можуть безоплатно приватизувати спірне житлове приміщення суд вважає, що відповідне право на приватизацію у повній мірі позивачами не реалізоване, про що свідчать дані довідок ТВБВ філії – Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк», наявних у матеріалах справи.
З урахуванням висновків Рішення Конституційного суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 (справа № 1-38/2010) в аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: 
- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; 
- у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; 
- у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; 
- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. 
Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. 
Системний аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. 
Це вбачається зі змісту пункту 5 статті 5 Закону Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Тобто одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленій санітарній нормі.
У частинах першій, другій статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до висновків Верховного Суду, сформульованих у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19 (провадження № 61-1845св20), такий спосіб захисту у разі порушення права під час приватизації майна, як визнання безпідставної відмови органу приватизації передати у приватну власність таке майно з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення є належним.
З урахуванням висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року (справа № 759/1426/22 провадження № 61-15198сво23) органи приватизації, органи місцевого самоврядування мають право відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, лише у випадку відсутності у них права на приватизацію та/або заборони приватизувати конкретне приміщення; зазначення в ордері, що він видається на житлову площу у гуртожитку, а не на житлове приміщення державного житлового фонду, не впливає на його законність як підстави на вселення особи до житла, крім випадку, якщо він скасований або визнаний недійсним; зміна власника житлового фонду, категорії житла (будинку, гуртожитку) не може бути підставою для відмови мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла; неналежне виконання обов`язку щодо обліку житлових приміщень (квартир) державного житлового фонду, що перешкоджає їх приватизації громадянами, які на законних підставах вселилися та проживають у цих приміщеннях (квартирах) та відповідно до закону мають право на їх приватизацію, не може покладати на цих громадян негативні наслідки такої бездіяльності уповноважених органів державної влади / місцевого самоврядування та тягар ризиків відмови у приватизації житлових приміщень (квартир) з цих підстав.
Аналізуючи наявні у справі докази, суд погоджується з доводами представника позивачів та вважає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Керуючись статтями 12, 13, 77, 81, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його мати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до Сумської міської ради про визнання права на приватизацію житлового приміщення, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Позивачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Позивачка: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Позивач: ОСОБА_4 в інтересах якого діє його мати ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Позивач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: Сумська міська рада, площа Незалежності, буд. 2 м. Суми, ЄРДПОУ 23823253.

Суддя Ю.О. Зеря