Справа № 703/802/26 
2/703/1168/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді  Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань  Яковенко І.В. 
за участі
представника позивача Колодій І.В. (в режимі ВКЗ)
представник відповідача ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ) 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій Іванна Василівна, до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей 
встановив:
10 лютого 2026 року поштовим відправлення на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій І.В., у якій позивач просить суд: зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення старшою дитиною повноліття.
Позовній вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 05 вересня 2023 року шлюб було розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Від даного шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2023 року, справа №703/3770/23, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03 серпня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Рішення перебуває на примусовому виконанні у Луцьком ВДВС у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ВП №73427222).
Так як аліменти присуджені не у твердій грошовій сумі, а у частці від доходу, їх суми змінюються залежно від грошового забезпечення позивача. Стягнення з позивача такої непомірно високої суми аліментів призвело до порушення принципу рівності обов`язку двох батьків щодо утримання малолітніх дітей, адже і відповідач мала б нести половину витрат на утримання спільної дитини.
До позовної заяви позивачем додано копію довідки про доходи, в якій зазначено суми нарахованої заробітної плати та суми сплачених аліментів за останні 3 місяці: жовтень 2025 року – нарахована заробітна плата 71305 гривень 83 копійки, сплачені аліменти – 34971 гривня 11 копійок; листопад 2025 року – нарахована заробітна плата 80074 гривні 36 копійок, сплачені аліменти – 55651 гривня 59 копійок; грудень 2025 року – нарахована заробітна плата 120719 гривень 53 копійки, сплачені аліменти – 84286 гривень 11 копійок.
Таким чином, на сплату аліментів із заробітної плати позивача вираховується більше половини грошового забезпечення, що не відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України.
Крім того, відповідно до Закону України «Про державний бюджет» на 2026 рік, прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 2817 гривень, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 3512 гривень, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму, однак в даному випадку аліменти стягуються в десятки разів більше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, як встановлено ч.2 ст.182 СК України.
Так як матеріальне становище позивача погіршилось, він змушений звертатись до суду із проханням зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання дітей з 1/3 частини до 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, зважаючи на наступне. Позивач на даний час перебуває на військовій службі, військова частина НОМЕР_1 , однак у зв`язку із проходженням військової служби стан його здоров`я значно погіршився. Встановлені діагнози: М54.86, М42.10. Вертеброгенна люмбоішалгія з больовим, м`язево-тонічним синдромом, фаза нестійкої ремісії з незначним порушенням функції. Розповсюджений остеохондроз хребта, ускладнений протрузіями МХД С4-С7, L3-L5, грижею диска, ретроспондіолістезом 1 ступеня з больовим синдромом та незначними порушення функцій. Захворювання, так, пов`язане з проходженням служби. 
Н52.2, Н53.0, Н35.4, М21.4. Складний короткозорий астигматизм правого окав 1.ОД при найбільшій аметропії в 8.ОД при гостроті зору з корекцією 0.4. Складний короткозорий астигматизм лівого ока в 1.ОД при найбільшій аметропії в 4.ОД при гостроті зору з корекцією 0.7 – амбліопія легкого ступеня обох очей. На обох очах на периферії поодинокі дегенеративні вогнища без розривів сітківки. Двобічна плоскостопість ІІ ступеня з незначним порушенням функції. Захворювання, ні, не пов`язане з проходженням служби. 
На підставі статті 23в, 30б, 64в, 62в графи ІІ Розлади хвороб: приданий до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Таким чином, зважаючи на незадовільний стан здоров`я позивача, він потребує додаткових коштів на лікування, придбання необхідних ліків та і, зокрема, для оплати проїзду до інших міст для проведення медичних оглядів.
Крім того, на утриманні позивача перебувають безробітні та непрацездатні батьки, які мають незадовільний стан здоров`я та встановлені групи інвалідності, а саме мати: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має встановлену 3 групу інвалідності. Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 25 серпня 2025 року, основний діагноз: порушення поперекових та інших між хребцевих дисків з радикулопатією; супутні діагнози: первинний генералізований (остео) артроз; остеохондроз хребта у дорослих, шийний відділ, шийно-черепний синдром; ускладнення основного діагнозу: утруднення при ходьбі. Мати систематично знаходиться на стаціонарному лікуванні у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Батько: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має встановлену 1 групу інвалідності довічно. Висновок про умови та характер праці: протипоказана робота з фізичним навантаженням. Відповідно обоє батьків повністю знаходяться на утриманні позивача.
Батьки позивача не працевлаштовані і самі також потребують утримання, так як мають І та ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання), та мають певні обмеження повсякденного функціонування.
Вказує, що відповідач повинна так само забезпечувати обох дітей і покривати половину витрат на їх утримання. Позивачу відомо, що відповідач зараз проживає за кордоном, має можливість працевлаштуватись та взяти частину фінансових витрат на дітей на себе.
Просив суд взяти до уваги той факт, що позивач жодним чином не відмовляється від сплати аліментів на утримання своїх дітей, однак вважає їх розмір надмірно високим та непосильним для нього.
Вважає, що для забезпечення потреб дітей, доцільним є встановлення розміру аліментів, що стягуються з позивача щомісячно, до 1/5 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.
З врахуванням вищевикладених обставин, позивач, в інтересах якого діє адвокат, звернувся до суду з зазначеним позовом.
Ухвалою судді від 13 лютого 2026 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, роз`яснено відповідачу право на подання до суду відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу – право на подання до суду відповіді на відзив, встановлено відповідні строки.
05 травня 2026 року, через систему «Електронний суд», на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_8 , інтересах якої діє адвокат Рясний В.Д., на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач категорично не погоджується із інформацією, яка міститься у позовній заяві. 
Вказує, що в позовній заяві міститься посилання на те, що за жовтень 2025 року були сплачені аліменти на суму, яка дорівнює 34 971 гривня 11 копійок, у листопаді були сплачені аліменти на суму, яка дорівнює 55 651 гривня 59 копійок, та у грудні місяці сплачені аліментів на суму, яка дорівнює 84 286 гривень 11 копійок. Вказані суми дійсно були сплачені позивачем, проте у останнього була наявна заборгованість за сплату аліментів. Так, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №73427222, на виконанні у Рожищенському ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває судовий наказ №703/3770/23, який був виданий Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, яким було вирішено здійснити стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03 серпня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Проте, тривалий час відповідач не сплачував аліментні виплати згідно вказаного судового наказу. Згідно постанови про накладення штрафу в рамках виконавчого провадження №73427222, у відповідача була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 74906 гривень 35 копійок. Крім того, відповідно до звітів військової частини НОМЕР_2 про здійснені відрахування за лютий, березень та квітень 2025 року, перерахування на сплату аліментів були відсутні у ці місяці. У зв`язку із зазначеним, державний виконавець оголошував виклик боржника.
У подальшому, було з`ясовано, що боржник був знятий з усіх видів забезпечення військової частини, у зв`язку з перебуванням останнього у СЗЧ, внаслідок чого була призупинена виплата грошового забезпечення 04 листопада 2023 року.
Таким чином, вказані суми коштів у якості аліментів були сплачені тільки в якості сплати заборгованості за попередні місяці, в яких була наявна заборгованість по сплаті аліментів. Зазначене, на думку представника відповідача, свідчить про те, що позивач надає суду неповну інформацію, з метою ухилення від сплати аліментів у встановленому як законом, так і судовим рішенням, розмірі.
Також вказує, що позивач посилається на погіршення свого стану здоров`я та в той же час долучає довідку форми 5, яку було видано військовою частиною НОМЕР_1 , із якої чітко вбачається, що позивач перебуває на військовій службі під час мобілізації, зазначене свідчить про те, що позивач вже продовжує проходити військову службу та в СЗЧ не перебуває. Крім того, у позовній заяві чітко зазначено, що позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, тощо. На даний час позивач після лікування виписаний до військової частини та продовжує проходити військову службу. Отримані позивачем діагнози, які пов`язані з проходженням військової служби, не відносяться до травм тяжкого ступеню та позивач на сьогодні перебуває на військовій службі в лавах Збройних Сил України. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів. Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати позивачем аліменти на утримання дітей у раніше визначеному розмірі. Незрозуміло і вартість лікування, відсутні будь-які письмові підтвердження щодо вичерпного переліку грошових коштів, які були сплачені позивачем за лікування, з огляду на наявність і безоплатної медичної допомоги позивачу як учаснику бойових дій. Сама по собі наявність певних діагнозів у позивача не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на дітей. Також, відсутні докази на підтвердження майнового стану позивача (розмір реального доходу, прибутку, рухомого/нерухомого майна тощо), з якого б вбачалося погіршення його матеріального становища чи зміни житлових умов.
Також вказує, що у позовній заяві містяться і посилання з приводу того, що на утриманні позивача перебувають безробітні та непрацездатні батьки, які мають відповідні групи інвалідності. Позивач посилається на те, що його мати ОСОБА_6 має встановлену ІІІ групу інвалідності та батько позивача ОСОБА_7 також має групу інвалідності. При цьому, відповідач не надає інформацію з приводу розміру отриманих доходів за відповідний період, як матері, так і батька. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Відповідачем не було надано інформацію з приводу того, чи отримано батьками пенсії, державні пільги, субсидії. Не зазначено інформацію щодо наявності у батьків майна, що може приносити дохід того. Крім того, не надано суду і квитанції або інших документів, які свідчать про перерахування грошових коштів батькам, в якості фінансової допомоги. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримання сторонньої матеріальної допомогти. Доказів на підтвердження відсутності майна, що може приносити дохід, та необхідності отримання сторонньої допомоги суду не надано. Також позивач зазначає, що батьки хворіють, і він утримує останніх, проте належних та допустимих доказів з приводу цього не надає.
Вважає, що відповідачем не було надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, що було б підставою для зменшення розміру аліментів. Сама по собі наявність у батьків інвалідності не свідчить про погіршення матеріального становища платника аліментів, оскільки така обставина має доводитися належними та допустимими доказами. 
Позиція позивача та його представника щодо зменшення розміру аліментів, стягнутих за наказом без доведення погіршення його матеріального становища, не буде спрямована на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам, оскільки жодних інших доказів на підтвердження погіршення свого матеріально-фінансового становища, позивач не надає. Відсутні жодні довідки про доходи позивача станом на момент звернення із позовною заявою. 
Зазначає, що відповідачем було укладено договір з адвокатом Рясним Д.В., згідно з яким останній надає правову допомогу відповідачу, здійснює розробку процесуальних документів по справі, надає консультації в межах розгляду даної справи та представляє відповідача під час судового засідання з розгляду даної справи. Відповідач повністю розрахувався з адвокатом, згідно з договором про надання юридичних послуг, вартість послуг адвоката склала 12000 гривень 00 копійок. Сторона відповідача повідомляє про те, що буде заявлено додаткове клопотання про стягнення витрат з позивача на компенсацію відповідачу витрат, які він поніс у зв`язку із укладенням договору з надання юридичних послуг із адвокатом.
З урахуванням викладеного, відповідач, в інтересах якої діє адвокат, просила у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 07 травня 2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
18 травня 2026 року, через систему «Електронний суд», на адресу суду надійшла відповідь позивача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій І.В., на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що відповідача та її представник у відзиві зазначають, що до позовної заяви не було надано інформацію з приводу того чи отримано батьками пенсії, державні пільги, субсидії, не зазначено інформацію щодо наявності у батьків майна, що може приносити дохід. Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, наданої Головним управлінням ПФУ у Волинській області від 14 травня 2026 року №0300-0501-8/38324, ОСОБА_7 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як одержувач пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір щомісячної пенсії станом на травень 2026 року становить 3725 гривень 00 копійок.
Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, наданої Головним управлінням ПФУ у Волинській області від 14 травня 2026 року №0300-0501-8/38338, ОСОБА_6 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як одержувач пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір щомісячної пенсії станом на травень 2026 року становить 3725 гривень 00 копійок.
Отже, з вказаних довідок про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії вбачається, що батьки позивача отримують мінімальну пенсію по інвалідності, тобто потребують матеріальної допомоги, так як не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з мінімальним та низьким розміром пенсії, що становить станом на травень 2026 року 3725 гривень 00 копійок.
Крім того, 20 травня 2025 року позивачем ОСОБА_2 було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про перерахунок його грошового забезпечення та інших додаткових видів виплат на картковий рахунок на ім`я ОСОБА_6 . Рапорт зареєстровано військовою частиною НОМЕР_1 від 20 травня 2025 року №6447.
Вказує, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
З урахуванням викладеного, позивач, в інтересах якого діє адвокат, просив задовольнити вимоги, викладені у позовній заяві. 
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, їх представники не заперечували проти розгляду справи по суті без особистої участі позивача та відповідача.
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Колодій І.В. у судовому засіданні, в якому приймала участь у режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримала та наполягав на їх задоволенні. Заперечила проти стягнення з позивача на користь відповідача понесених останньою витрат на правничу допомогу.
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Рясний В.Д. у судовому засіданні, в якому приймав участь у режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги не визнав та наполягав на відмові у їх задоволенні. Крім того, просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені останньою витрати на правничу допомогу у сумі 12000 гривень 00 копійок.
Суд, заслухавши доводи представників сторін, врахувавши позиції сторін, що викладені у заявах по суті справи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_10 08 лютого 2019 року зареєстрували шлюб, про що у цей же день Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області складено відповідний актовий запис №7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , що видане повторно Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 27 липня 2023 року. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила своє прізвище на « ОСОБА_11 » (а.с.14).
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , що видане Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 20 липня 2019 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).
Крім того, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , що видане Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15 вересня 2020 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).
Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року у справі №703/3771/23 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 08 лютого 2019 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №7. Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 залишити прізвище – « ОСОБА_11 » (а.с.19-21).
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Крім того, згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до ч.6 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Так, 14 серпня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №703/3770/23, 2-н/703/452/23, за результатами розгляду заяви ОСОБА_13 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, видано судовий наказ, яким вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03 серпня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.23). 
24 листопада 2023 року головним державним виконавцем Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцьком районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Киричик В.М., за результатами заяви стягувача про примусове виконання судового наказу №703/3770/23, виданого 17 серпня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №73427222 (а.с.110).
Вищевказаною постановою головного державного виконавця вирішено відкрити виконавче провадження з виконання судового наказу №703/3770/23, виданого 17 серпня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03 серпня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач ОСОБА_9 змінила своє прізвище на « ОСОБА_14 ».
У листі №43413 від 16 березня 2026 року Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, який адресований адвокату Колодій І.В., зазначено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №73417222 з примусового виконання судового наказу №703/3770/23 від 17 серпня 2023 року Смілянського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання доньки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03 серпня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Розрахунок заборгованості зроблено по грудень 2025 року (а.с.69).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №73427222, який виконаний станом на 16 березня 2026 року та боржником за яким є ОСОБА_2 , у серпні 2023 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 3921 гривня 21 копійка; у період з вересня 2023 року по квітень 2025 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 4356 гривень 90 копійок; у травні 2025 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 10555 гривень 98 копійок; у червні 2025 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 10459 гривень 22 копійки; у липні 2025 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 6758 гривень 49 копійок; у серпні 2025 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 9343 гривні 92 копійки; у вересні 2025 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 27771 гривня 09 копійок; у жовтні 2025 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 23409 гривень 74 копійки; у листопаді 2025 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 26288 гривень 45 копійок; у грудні 2025 року розмір аліментів, який підлягав сплаті, становив 39632 гривні 28 копійок. Розмір аліментів – 33,33% від розміру доходу у кожному з місяців. Сплачено аліментів: у березні 2024 року в сумі 7439 гривень 06 копійок; у травні 2025 року в сумі 120 гривень 68 копійок; у листопаді 2025 року в сумі 90622 гривні 70 копійок; у грудні 2025 року в сумі 69304 гривні 84 копійки. Заборгованість зі сплати аліментів, зокрема: станом на жовтень 2025 року, з урахуванням сплачених сум, становила 171 797 гривень 91 копійка; станом на грудень 2025 року, з урахуванням сплачених сум, становила 77 791 гривня 10 копійок (а.с.69-зворот). 
Крім того, у листі №43413 від 16 березня 2026 року Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, який адресований адвокату Колодій І.В., вказано: аліменти, отримані стягувачкою в 2026 році: платіжна інструкція №2927 від 26 січня 2026 року на суму 14286 гривень 11 копійок; платіжна інструкція №3719 від 29 січня 2026 року на суму 70000 гривень 00 копійок; платіжна інструкція №6936 від 16 лютого 2026 року від 16 лютого 2026 року на суму 14194 гривні 26 копійок; платіжна інструкція №1135 від 12 березня 2026 року на суму 57850 гривень 67 копійок (а.с.69).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04 листопада 2023 року за №316, матроса призваного під час мобілізації ОСОБА_2 , стрільця-помічника гранатометника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти НОМЕР_6 батальйону морської піхоти вважати таким, що 04 листопада 2023 року залишив угруповання морської піхоти «Катран», а саме самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , тобто дезертирував. Вважати таким, що вибув з угруповання морської піхоти « ІНФОРМАЦІЯ_7 » з 04 листопада 2023 року. Зняти зі всіх видів забезпечення з 04 листопада 2023 року. Призупинити виплату грошового забезпечення з 04 листопада 2023 року на підставі пункту 15 розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (а.с.104-зворот).
Згідно листа №1030 від 29 лютого 2024 року військової частини НОМЕР_2 , який адресований Рожищенському відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04 листопада 2023 року №316, знято зі всіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини (СЗЧ). Станом на 26 лютого 2024 року ОСОБА_2 не повернувся до частини для проходження подальшої військової служби (а.с.104).
Відповідно до звіту за виконавчим провадженням №734273222 від 29 січня 2024 року про здійснені відрахування та виплати за №1303/277 від 15 березня 2025 року військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року заробітна плата не нараховувалася та утримання не здійснювалися (а.с.107).
Згідно звіту за виконавчим провадженням №734273222 від 29 січня 2024 року про здійснені відрахування та виплати за №2424/282 від 13 травня 2025 року військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року заробітна плата не нараховувалася та утримання не здійснювалися (а.с.108).
Відповідно до звіту за виконавчим провадженням №734273222 від 29 січня 2024 року про здійснені відрахування та виплати за №1303/277 від 15 березня 2025 року військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року заробітна плата не нараховувалася та утримання не здійснювалися (а.с.107). 
21 березня 2025 року головним державним виконавцем Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Киричик В.М., в межах виконавчого провадження №73427222, винесено постанову про накладення штрафу, якою, у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, а саме 74906 гривень 35 копійок станом на 01 березня 2025 року, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, вирішено накласти на боржника ОСОБА_2 штраф на користь стягувача у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 14981 гривня 27 копійок (а.с.109).
Згідно довідки №2507 від 05 листопада 2025 року військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.22).
Відповідно до довідки №373 від 06 березня 2026 року військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.68).
Як вбачається з довідки про доходи №940/425/ВихЗПІ від 19 січня 2026 року, яка видана військовою частиною НОМЕР_7 , ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , займає посаду – водій-електрик. Нарахована заробітна плата: у червні 2025 року – 31858 гривні 67 копійок; у липні 2025 року – 20586 гривень 30 копійок; у серпні 2025 року – 28461 гривня 47 копійок; у вересні 2025 року – 84590 гривень 50 копійок; у жовтні 2025 року – 71305 гривень 83 копійки; у листопаді 2025 року – 80074 гривень 36 копійок; у грудні 2025 року – 120719 гривень 53 копійки. Сплачені аліменти: у червні 2025 року – відомості відсутні; у липні 2025 року – відомості відсутні; у серпні 2025 року – відомості відсутні; у вересні 2025 року – відомості відсутні; у жовтні 2025 року – 34971 гривня 11 копійок; у листопаді 2025 року – 55651 гривня 59 копійок; у грудні 2025 року – 84286 гривень 11 копійок (а.с.25).
Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Згідно ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.3 ст.82 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища та погіршення здоров`я батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Особа, яка сплачує аліменти, - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину та на утримання дружини, до досягнення дитиною трьох років, у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Так, позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій І.В., як на підстави для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються з нього на користь відповідача ОСОБА_3 на підставі судового наказу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2023 року у справі №703/3770/23, зазначає, що: на сплату аліментів із заробітної плати позивача вираховується більше половини грошового забезпечення, що не відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України; стягнення з позивача такої непомірно високої суми аліментів призвело до порушення принципу рівності обов`язку двох батьків щодо утримання малолітніх дітей, адже і відповідач мала б нести половину витрат на утримання спільних дітей; аліменти стягуються в десятки разів більше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, як встановлено ч.2 ст.182 СК України; зважаючи на незадовільний стан здоров`я позивача, він потребує додаткових коштів на лікування, придбання необхідних ліків та і, зокрема, для оплати проїзду до інших міст для проведення медичних оглядів; на утриманні позивача перебувають безробітні та непрацездатні батьки, які мають інвалідності, при цьому мати позивача систематично знаходиться на стаціонарному лікуванні у звязку з погіршенням стану здоров`я. 
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Так, позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій І.В., як на підставу свого твердження про те, що з його заробітної плати на сплату аліментів вираховується більше половини грошового забезпечення, що не відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України, посилається на відомості, які відображені у довідці про його доходи, в якій зазначено суми нарахованої заробітної плати та суми сплачених аліментів за останні 3 місяці: жовтень 2025 року – нарахована заробітна плата 71305 гривень 83 копійки, сплачені аліменти – 34971 гривня 11 копійок; листопад 2025 року – нарахована заробітна плата 80074 гривні 36 копійок, сплачені аліменти – 55651 гривня 59 копійок; грудень 2025 року – нарахована заробітна плата 120719 гривень 53 копійки, сплачені аліменти – 84286 гривень 11 копійок.
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Згідно ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №73427222, який виконаний станом на 16 березня 2026 року та боржником за яким є ОСОБА_2 , розмір аліментів, який підлягає сплаті, становить 33,33% від розміру доходу у кожному з місяців, що у жовтні 2025 року становило 23409 гривень 74 копійки від доходу в сумі 70236 гривень 24 копійки, у листопаді 2025 року - 26288 гривень 45 копійок від доходу в сумі 78873 гривні 24 копійки та у грудні 2025 року - 39632 гривні 28 копійок від доходу в сумі 118908 гривень 73 копійки. При цьому, станом заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на жовтень 2025 року становила 171 797 гривень 91 копійка, а станом на грудень 2025 року, урахуванням сплачених сум, становила 77 791 гривня 10 копійок.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі, який визначений судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2023 року у справі №703/3770/23 та який відповідає положенням Сімейного кодексу України, а відрахування з отриманого позивачем ОСОБА_2 грошового забезпечення у жовтні, листопаді та грудні 2025 року на сплату аліментів у розмірі, що перевищує розмір нарахованих державним виконавцем до сплати у цих місяцях 2025 року аліментів, здійснювалося у зв`язку з заборгованістю позивача ОСОБА_2 зі сплати аліментів, що виникла до жовтня 2023 року у сумі 171 797 гривень 91 копійок, внаслідок чого суд не приймає до уваги доводи позивача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій І.В., як на підставу зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, про те, що з його заробітної плати на сплату аліментів вираховується більше половини грошового забезпечення, що не відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України. 
Також, як вбачається з довідки військово-лікарської комісії від 25 липня 2025 року №2025-0725-1600-1936-7, яка складена Госпітальною ВЛК №1 військової частини НОМЕР_8 , солдату мобілізованому ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , з травня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_9 , стрілець-помічник гранатометника, встановлений діагноз: «М54.86, М42.10. Вертеброгенна люмбоішалгія з больовим, м`язево-тонічним синдромами, фаза нестійкої ремісії з незначним порушенням функції. Розповсюджений остеохондроз хребта, ускладнений протрузіями МХД С4-С7, L3-L5, грижею диска, ретроспондіолістезом 1 ступеня з больовим синдромом та незначними порушення функцій. Захворювання, так, пов`язане з проходженням служби»; «Н52.2, Н53.0, Н35.4, М21.4. Складний короткозорий астигматизм правого окав 1.ОД при найбільшій аметропії в 8.ОД при гостроті зору з корекцією 0.4. Складний короткозорий астигматизм лівого ока в 1.ОД при найбільшій аметропії в 4.ОД при гостроті зору з корекцією 0.7 – амбліопія легкого ступеня обох очей. На обох очах на периферії поодинокі дегенеративні вогнища без розривів сітківки. Двобічна плоскостопість ІІ ступеня з незначним порушенням функції. Захворювання, ні, не пов`язане з проходженням служби». На підставі статті 23в, 30б, 64в, 62в графи ІІ Розлади хвороб: приданий до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.с.26).
Згідно довідки №288 від 20 лютого 2026 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_2 , яка складена військовою частиною НОМЕР_1 , 18 лютого 2026 року отримав: мінно-вибухова травма (18 лютого 2026 року); акубаротравма з перфорацією правої барабанної перетинки; вогнепально-осколкове сліпе поранення правого плеча. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, внаслідок відпрацювання ворожих FPV дронів-камікадзе (2 одиниці) по позиції ПМ FPV «ЖАЛО» під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_1 . Поранення отримано військовослужбовцем в період проходження військової служби, під час захисту Батьківщини, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, недотриманням правил техніки безпеки, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Потерпілий перебував в засобах індивідуального захисту (а.с.53).
Відповідно до довідки №450 від 02 березня 2026 року КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР, ОСОБА_2 знаходиться у відділенні хірургічної стоматології Тернопільської обласної лікарні з 24 лютого 2026 року по теперішній час з діагнозом: Т01.8 – Інші поєднання відкритих ран, що охоплюють кілька ділянок тіла. Опис діагнозу: ВТ (18 лютого 2026 року). АБТ, перфорація барабанної перетинки зправа. ВОСП правого плеча (а.с.54).
Суд звертає увагу, що позивачу ОСОБА_2 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, та, відповідно до довідки №373 від 06 березня 2026 року військової частини НОМЕР_1 , незважаючи на отримані вищевказані поранення, перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , внаслідок чого отримує грошове забезпечення, при цьому доказів встановлення позивачу ОСОБА_2 інвалідності у зв`язку з вищевказаним пораненням, матеріали не містять.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.
Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці, резервісти під час служби у військовому резерві щорічно проходять медичний огляд, стосовно них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
У разі відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я, відповідних відділень або ліжко-місць чи спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога військовослужбовцям надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок програми державних гарантій медичного обслуговування населення або інших бюджетних програм, розпорядниками яких є органи управління такими закладами.
Військовослужбовці під час лікування та реабілітації у закладах охорони здоров`я всіх форм власності та підпорядкування забезпечуються за рахунок державного бюджету покращеним харчуванням. Оплата витрат на покращене харчування військовослужбовців здійснюється Міністерством оборони України за фактом надання послуги на підставі щомісячного звіту закладу охорони здоров`я, в якому військовослужбовці проходять лікування та реабілітацію.
Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через один рік після звільнення її з військової служби.
Згідно ч.2 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Таким чином, лікування військовослужбовців, яким є позивач ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», здійснюється за рахунок державного бюджету, а внаслідок отриманого поранення, позивач ОСОБА_2 має право на отримання одноразової грошової допомоги. 
При цьому, доказів як необхідності, так і проходження позивачем ОСОБА_2 лікування у медичних закладах, у зв`язку з наявністю у нього захворювань, які зазначені у довідці військово-лікарської комісії від 25 липня 2025 року №2025-0725-1600-1936-7, яка складена Госпітальною ВЛК №1 військової частини НОМЕР_8 , його вартості та здійснених ним витрат як на таке лікування, так і проїзд до лікувального закладу, а також вартості та здійснених витрат саме позивача ОСОБА_2 у зв`язку з пораненнями, які зазначені у довідці №288 від 20 лютого 2026 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_2 , яка складена військовою частиною НОМЕР_1 , матеріали справи не містять та стороною позивача не надано.
Крім того, з матеріалів цивільної справи не вбачається, що стан здоров`я позивача ОСОБА_2 впливає на змогу сплачувати ним аліменти у розмірі, який визначений судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2023 року у справі №703/3770/23.
За вказаних обставин, доводи сторони позивача про те, що позивач ОСОБА_2 , внаслідок незадовільного стану свого здоров`я, потребує додаткових коштів на лікування, придбання необхідних ліків та і, зокрема, для оплати проїду до інших міст для проведення медичних оглядів, у зв`язку з наявністю у нього захворювань, які зазначені у довідці військово-лікарської комісії від 25 липня 2025 року №2025-0725-1600-1936-7, яка складена Госпітальною ВЛК №1 військової частини НОМЕР_8 , та на наявність у позивача ОСОБА_2 яких, останній, в інтересах якого діє адвокат, посилався як на підставу заявлених вимог, під час судового розгляду цивільної справи не знайшли свого підтвердження, внаслідок чого не приймаються судом до уваги.
Суд констатує, що позивач ОСОБА_2 у зв`язку з пораненнями, які зазначені у довідці №288 від 20 лютого 2026 року, про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_2 , яка складена військовою частиною НОМЕР_1 , беззаперечно потребує лікування та реабілітації, однак враховує відсутність у матеріалах цивільної справи доказів, які б об`єктивно підтверджували, що таке лікування відбувається саме за рахунок позивача ОСОБА_2 , а не за рахунок державного бюджету, як це передбачено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим сам по собі факт отримання позивачем ОСОБА_2 вищевказаного поранення, з урахуванням продовження ним проходження військової служби, отримання грошового забезпечення та лікування за рахунок державного бюджету, не може свідчити ні про погіршення його матеріального становища, ні про погіршення стану його здоров`я, який об`єктивно впливає на змогу сплачувати ним аліменти у розмірі, який визначений судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2023 року у справі №703/3770/23, внаслідок чого не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача ОСОБА_2 на підставі вказаного судового наказу.
Також, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого Кременецькою сільською радою Рожищенського району Волинської області 27 січня 1997 року, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.27).
Згідно ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0268077, яка видана Луцькою міжрайонною МСЕК 12 вересня 2014 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 29 серпня 2014 року встановлено І групу інвалідності за загальним захворюванням безтерміново. Висновок про умови та характер праці – протипоказана робота з фізичними навантаженням (а.с.32).
Згідно довідки №0300-0501-8/38324 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_7 , складеної Управлінням з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області 14 травня 2026 року, ОСОБА_7 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як одержувач пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особовий рахунок № НОМЕР_10 . За період з 01 липня 2025 року по 31 травня 2026 року загальний розмір пенсії становив 57011 гривень 00 копійок. Розмір отриманої пенсії у березні, квітні та травні 2026 року становив 3725 гривень 00 копійок у кожному з вказаних місяців (а.с.124).
Також, відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за №50/25/3945/В від 25 серпня 2025 року, номер рішення 50/25/3945/Р від 25 серпня 2025 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 липня 2025 року встановлено ІІІ групу інвалідності. Діагноз, за яким було особу було направлено, відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 «Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я»: основний діагноз – М51.1 - порушення поперекових та інших міжхребцевих дисків з радикулопатією (G55.1); супутні діагнози: M15.0 - первинний генералізований (остео) артроз; M42.12 - остеохондроз хребта у дорослих, шийний відділ, M53.0 - шийно-черепний синдром; ускладнення основного діагнозу: R26.2 - утруднення при ходьбі, не класифіковане в інших рубриках. Встановлення інвалідності безстроково – «Ні». Причина інвалідності – загальне захворювання. Дата повторного оцінювання – 01 серпня 2026 року (а.с.28-31).
Згідно довідки №0300-0501-8/38338 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_6 , складеної Управлінням з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області 14 травня 2026 року, ОСОБА_6 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як одержувач пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особовий рахунок № НОМЕР_11 . За період з 09 червня 2017 року по 31 травня 2026 року загальний розмір пенсії становив 254646 гривень 30 копійок. Розмір отриманої пенсії у березні, квітні та травні 2026 року становив 3725 гривень 00 копійок у кожному з вказаних місяців (а.с.122-123).
Як вбачається з виписки №24154-25, складеної КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» 31 жовтня 2025 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка працює в КП «Луцька районна лікарня», інвалід ІІІ групи, перебувала на лікуванні з 22 жовтня 2025 року по 31 жовтня 2025 року з діагнозом: «Вертеброгенна правобічна L5-S1-радикулопатія, хронічний рецидивуючий перебіг, стадія загострення, стійкий больовий синдром, парез розгиначів І пальця правої стопи. Остеохондроз, деформуючий спондилоартроз поперекового відділу хребта. Стан після дискектомії LIV-LV (2016р.). Кили дисків LIІ-LІІІ, LІV-LV, поперековий стеноз на рівні LІV-LV. Остеохондроз, деформуючий спондилоартроз шийного, грудного відділів хребта. Вертеброгенна церківко-торакалія, больовий синдром. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.» (а.с.35-36). 
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №27046, складеної КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» 05 грудня 2025 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалід ІІІ групи, перебувала на стаціонарному лікуванні з 27 листопада 2025 року по 05 грудня 2025 року з діагнозом: «Вертеброгенна правобічна L4-L5-S1 радикулопатія, люмбоішіалгія зліва, виражений больовий синдром. Поперековий стеноз на рівні L4-L5. Стан після дискектомії LIV-LV (2016р.) (а.с.33-34). 
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2827, складеної КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» 11 лютого 2026 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалід ІІІ групи, перебувала на стаціонарному лікуванні з 03 лютого 2026 року по 11 лютого 2026 року з діагнозом: «Вертеброгенна правобічна L5-S1 радикулопатія, больовий та м`язево-тонічний синдром. Кила диску L4-L5, протузії дисків L3-L4, L5-S1. Стан після операції (28.11.25). Декомпресія «over the top» справа на рівні L4-L5; дискектомії L4-L5 (а.с.66-67).
Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.4713863865.1 від 14 січня 2026 року, ОСОБА_6 здійснила платіж у сумі 1500 гривень 00 копійок на рахунок Волинської обласної клінічної лікарні, призначення платежу – магнітно-резонансне дослідження одного відділу хребта (а.с.72).
З вищевикладеного вбачається, що батько позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_7 є інвалідом І групи за загальним захворювання безтерміново, отримує пенсію по інвалідності та йому протипоказана виключно робота з фізичними навантаженнями, а матір позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням, яка встановлена, востаннє, 01 липня 2025 року з терміном дії до 01 серпня 2026 року, отримує пенсію по інвалідності та протипоказання у роботі не встановлені. 
Суд звертає увагу, що матеріали цивільної справи не містять будь-яких доказів, які підтверджую, що як батько позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_7 , так і його мати – ОСОБА_6 є непрацездатними, не працевлаштовані, не отримують інших доходів, окрім як пенсії, розмір якої є мінімальним, мають незадовільний стан здоров`я, який перешкоджає їм працевлаштуватися, отримувати заробітну плату та самостійно утримувати себе, а також понесення матір`ю позивача витрат, внаслідок вищевказаного лікування у закладах охорони здоров`я, та їх розміру у сумі, у якій вона самостійно не мала б можливості сплатити.
При цьому, твердження позивача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій І.В., про те, що мати позивача – ОСОБА_6 не працевлаштована об`єктивно суперечить відомостям, які викладені у виписці №24154-25, складеної КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» 31 жовтня 2025 року, в якій зазначено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює в КП «Луцька районна лікарня». 
Сам по собі факт проходження матір`ю позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_6 , яка є інвалідом ІІІ групи, що встановлена на певний строк, періодичного стаціонарного лікування у медичному закладі, з урахуванням отримання нею пенсії, її працездатності, працевлаштованості, а відтак і отримання заробітної плати, а також сам по собі факт встановлення батьку позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_7 безтерміново І групи інвалідності, з урахуванням отримання ним пенсії, його працездатності, яка обмежена виключно протипоказанням роботи з фізичними навантаженнями, та відсутності доказів його не працевлаштованості та не отримання заробітної плати, об`єктивно не свідчить про їх потребу в матеріальній допомозі та їх перебування на утриманні позивача ОСОБА_2 . 
Крім того, доказів відсутності у батьків позивача ОСОБА_2 інших осіб, які відповідно до вимог чинного законодавства України, зобов`язані надавати їм матеріальну допомогу, у разі наявності в них такої необхідності, внаслідок чого позивач ОСОБА_2 є єдиною особою, на яку покладено такий обов`язок, матеріали справи не містять.
Як вбачається з рапорту позивача ОСОБА_2 від 20 травня 2025 року, який адресований командиру військової частини НОМЕР_1 та зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 20 травня 2025 року за вх. №6447, ОСОБА_2 просив у останнього дозволу на перерахування йому грошового забезпечення та інших додаткових видів виплат на картковий рахунок на ім`я ОСОБА_6 (а.с.125).
Суд звертає увагу, що вищевказаним рапортом позивач ОСОБА_2 просив командира військової частини НОМЕР_1 перераховувати саме йому – позивачу ОСОБА_2 його ж грошове забезпечення та інші додаткові види виплат, тобто у повному обсязі, а не окрему їх частину, на картковий рахунок, який належить його матері ОСОБА_6 .
При цьому, доказів наявності у позивача ОСОБА_2 власного карткового рахунку, на який він міг би отримувати грошове забезпечення та інших додаткових видів виплат і безперешкодно розпоряджатися такими виплатами, що могло непрямо вказувати на те, що вищевказаний рапорт був поданий позивачем ОСОБА_2 саме з метою отримання вказаних виплат та розпорядження ними саме його матір`ю ОСОБА_6 , а не з метою розпорядження такими виплатами позивачем ОСОБА_2 , шляхом використання карткового рахунку своєї матері, матеріали справи не містять. 
Одночасно, відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Згідно ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Відповідно до ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Доказів не накладення державним виконавцем у виконавчому провадженні №73427222 з примусового виконання судового наказу №703/3770/23, який виданий 17 серпня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, арешту на рахунки позивача ОСОБА_2 , які відкриті в банках, матеріали справи не містять.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_2 та його представником – адвокатом Колодій І.В. не доведено належними та допустимими доказами, що перераховувати військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення та інших додаткових видів виплат позивача ОСОБА_2 на рахунок його матері здійснювалося саме з метою утримання позивачем своїх батьків, а не у зв`язку з буду-якою іншою метою, зокрема з метою використання рахунку матері саме позивачем ОСОБА_2 для власних потреб, у зв`язку з неможливість використання власних рахунків, на які накладено арешт внаслідок наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів, 
За вказаних обставин, суд не приймає до уваги доводи позивача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій І.В., як на підставу для зменшення розміру аліментів, щодо погіршення матеріального становища позивача внаслідок надання своїм батькам матеріальної допомоги.
Посилання позивача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій І.В., на те, що стягнення з позивача такої непомірно високої суми аліментів призвело до порушення принципу рівності обов`язку двох батьків щодо утримання малолітніх дітей, адже і відповідач мала б нести половину витрат на утримання спільних дітей, а також, що аліменти стягуються в десятки разів більше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, як встановлено ч.2 ст.182 СК України, суд не приймає до уваги, оскільки не є підставою, передбаченою чинним законодавством України, для зменшення розміру аліментів.
Одночасно, суд звертає увагу, що наявна у позивача ОСОБА_2 станом на жовтень заборгованість зі сплати аліментів на утримання спільних з відповідачем ОСОБА_3 дітей, яка утворилася в період з серпня 2023 року по жовтень 2025 року у загальній сумі 171 797 гривень 91 копійка, внаслідок несплати ним аліментів, вказує на те, що утримання дітей сторін у вказаний період відбувалося виключно за рахунок відповідача, при цьому доказів, які б вказували на те, що відповідач ОСОБА_17 не утримує спільних з позивачем ОСОБА_2 дітей за власні кошти, стороною позивача не надано. 
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, саме позивач ОСОБА_2 зобов`язаний довести обставини, які мають значення для вирішення спору, а саме, що його матеріальне становище та стан здоров`я, у порівнянні з його матеріальним становищем та станом здоров`я, які мали місце станом на час винесення судового наказу у справі №703/3770/23, змінилися, при цьому у бік погіршення, та впливають на можливість виплачувати ним аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у раніше визначеному судовим наказом розмірі та надати відповідні докази, що позивачем ОСОБА_2 зроблено не було.
Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем ОСОБА_2 не доведено зміни його матеріального становища, з часу винесення судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у бік його погіршення, а також не подано доказів неможливості, у зв`язку з погіршення стану здоров`я, сплачувати аліментів на утримання останніх у встановленим судом розмірі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , витрати позивача по сплаті судового збору за подання до суду даної позовної заяви слід віднести на рахунок останнього.
Крім того, згідно ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. 
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Судом встановлено, що 20 квітня 2026 року між адвокатом Рясним В.Д. та ОСОБА_8 укладено договір про надання юридичних послуг (а.с.133).
Відповідно до п.1.1 зазначеного Договору, виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами. 
Згідно п.3.1 вказаного Договору, за правову допомогу, передбачену в п.1.1 договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі, визначеному додатком №1 до цього договору.
20 квітня 2026 року адвокатом Рясним В.Д. та ОСОБА_8 підписано Додаток №1 до договору від 20 квітня 2026 року (а.с.137).
Відповідно до п.1.1 зазначеного Додатку, оплата за надання юридичних послуг здійснюється в готівковій або безготівковій формі замовником протягом дня з моменту підписання договору, та/або настання законних підстав виконання умов договору.
Згідно п.1.2. вказаного Додатку, попередній аналіз справи або питання з яким звертається клієнт у своїй заяві про надання юридичних послуг може здійснюватися безкоштовно за вибором виконавця.
Відповідно до п.1.3 зазначеного Додатку, за правову допомогу, передбачену в п.п.1.2, 1.3 Договору, замовник сплачує виконавцю: замовник сплачує суму 12000 гривень 00 копійок у якості авансового платежу на картку № НОМЕР_12 (АТ КБ «Приватбанк», отримувач: ОСОБА_1 ) або наручно, після підписання договору.
Як вбачається з квитанції про сплату коштів від 20 квітня 2026 року, відповідно до договору від 20 квітня 2026 року ОСОБА_8 сплатила, а адвокат Рясний В.Д. отримав, суму у розмірі 12000 гривень 00 копійок (а.с.135).
Згідно Акту наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 20 квітня 2026 року, який підписаний виконавцем – адвокатом Рясним В.Д. та замовником – ОСОБА_8 , виконавець передав, а замовник прийняв наступні послуги: 1. Консультація (2 години) – ціна 1000 гривень; 2. Розробка відзиву на позов (5 годин) – ціна 10000 гривень; 3. Представництво інтересів при розгляді справи у суді, обробка документів та аналіз чинного законодавства України для подачі відзиву на позовну заяву (3 години) – 1000 гривень. Загальна сума – 12000 гривень (а.с.136).
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23).
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За вимогами ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вищевказаному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати ВСУ від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст.41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 283/2791/19 (провадження № 61-17477св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 705/2550/16-ц (провадження № 61-17349св20).
Оцінивши подані представником відповідача докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, яка була розглянута у порядку загального позовного провадження, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, у тому числі з урахуванням прийняття його участі в судових засідання в режимі відеоконференії, якості та об`єму підготовлених адвокатом процесуальних документів, а саме відзиву на позовну заяву, який має незначний об`єм та його зміст, у своїй більшості, містить виклад норм законодавства України та змісту постанов Верховного Суду, суд вважає, що заявлена відповідачем сума у розмірі 12000 гривень 00 копійок понесених витрат по отриманню нею професійної правничої допомогою є завищеною, непропорційною та неспівмірною з заявленими позивачем вимогами, внаслідок чого приходить до висновку про зменшення таких витрат до 5000 гривень 00 копійок, які, з урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, підлягають покладенню на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України,
вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Колодій Іванна Василівна, до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_13 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_14 , судові витрати, пов`язані з отримання професійної правничої допомоги, в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач – ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_13 .

Відповідач – ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_14 . 

Головуючий        Т.В. Ігнатенко