ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року	Львів	Справа № 300/3057/25 пров. № А/857/26832/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гінди О. М.	
 	Заверухи О. Б.	
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 300/3057/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції Кафарський В.В., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту рішення 18 червня 2025 року),-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області ( далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач 2) в якому просить суд:
визнати неправомірними дії ГУ ПФУ у Донецькій області та ГУ ПФУ в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати ГУ ПФУ в Київській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.02.2025.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона двічі зверталась до органів ПФУ про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте кожного разу пенсійний орган протиправно і необґрунтовано відмовляв ОСОБА_1 у призначенні відповідної пенсії, посилаючись на те, що позивачем відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не підтверджено період проживання (роботи) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення. Позивач вважає відмови відповідачів в призначенні пенсії за віком протиправними, оскільки позивачем подано пенсійному органу всі необхідні документи, які підтверджують, що вона постійно проживала та працювала у зоні відчуження, зокрема й посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3). Вказане, на думку позивача, є підставою для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 300/3057/25 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.02.2025 №091630023461 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 27.03.2025 №091630023461 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 08.11.2024.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 20 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 20 коп.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач 2 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не підтверджено необхідний період перебування у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993, передбаченого частиною 2 статті 55 Закону № 796, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 12.02.2025 № 091630023461 про відмову в призначенні пенсії, яке не підлягає скасуванню.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , відповідно до копії паспорта громадянина України, який міститься у матеріалах справи, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Народичі.
Позивач є громадянином (громадянкою) України, який постійно працював чи працює, або проживала чи проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1989 роках (категорія 3), що підтверджується посвідченням від 01.03.1993 серії НОМЕР_1 .
05.02.2025 позивач звернулася до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.02.2025 №091630023461, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись на те, що до заяви позивачем долучено копію довідки про постійне проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення від 16.11.1992 №ВИ-19, надану Житомирською обласною державною адміністрацією, яку не враховано для призначення пенсії, оскільки в довідці не зазначено дату відселення з вищезазначеної зони та не розшифровано підпис відповідальної особи, якою видано документ.
Надалі, 19.03.2025 позивач повторно звернулася до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 27.03.2025 №091630023461, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись на те, що пенсійним органом не взято до уваги довідку від 15.08.2023 №911 про проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, оскільки підстава видачі довідки – «довідка про навчання в Народицькій середній школі №1», а за довідкою про навчання від 10.08.2023 №141 відсутній документ про зміну прізвищ « ОСОБА_2 »-« ОСОБА_3 ».
Вважаючи протиправними ді відповідачів щодо відмови у призначенні дострокової пенсії відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач набула право на призначення пенсії по віку у відповідності до вимог ст. 55 Закону №796-ХІІ, при досягненні 54 років, тобто 07.11.2024, а із заявою про призначення пенсії первинно ОСОБА_1 до територіального підрозділу ПФУ звернулася 05.02.2025, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення нею пенсійного віку.
Єдиним ефективним засобом правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який повністю виключить для пенсійного органу можливість невиконання чи неналежного виконання рішення суду при призначенні пенсії, буде визнання рішень суб`єктів владних повноважень про відмову у призначенні пенсії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 08.11.2024 – з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (а не з 05.02.2025, як просить позивач).
Апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).
Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз наведених положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.
Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).
Судом першої інстанції встановлено, що факт проживання (праці) позивача у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1989 підтверджується і іншими документами, які надавались органам ПФУ, зокрема: довідкою про постійне проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення від 16.11.1992 №ВИ-19, надану Житомирською обласною державною адміністрацією; довідкою від 15.08.2023 №911, в якій зазначено, що ОСОБА_1 постійно проживала в смт. Народичі Коростенського (Народицького) району Житомирської області в зоні 2 безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 10.06.1986; довідкою від 10.08.2023 №141, якою підтверджено, що ОСОБА_4 була зарахована до Народицької середньої школи №1 до складу учнів 1-х класів згідно наказу від 01.09.1978 №121 та випущена зі школи згідно наказу від 10.06.1986 №153.
Позивачка віднесена до 3 категорії осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та має посвідчення яке підтверджує те, що ОСОБА_1 є громадянкою, яка постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1989 роках серії Б, яке підтверджує факт проживання або праці у відповідних зонах, а також засвідчує право особи на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Під час видачі позивачу вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини проживання та праці у зоні відчуження у 1987 році сукупно не менше 14 календарних днів. В протилежному випадку, у разі не підтвердження таких обставин, вона б не отримала вказаного посвідчення.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова пенсійного органу носить формальний характер та не ґрунтується на нормах закону, оскільки ОСОБА_1 надавала необхідні документи для підтвердження свого права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Також, позивачка має право на зменшення пенсійного віку, встановленого частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, а саме на максимально передбачені для потерпілих від Чорнобильської катастрофи (3 категорія) 6 років, у відповідності до вимог ст. 55 Закону №796-ХІІ.
Оскільки факт проживання (праці) позивача у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1989 підтверджується і іншими документами які знаходяться у матеріалах справи.
Відтак, позивачка набула право на призначення пенсії по віку у відповідності до вимог ст. 55 Закону №796-ХІІ, при досягненні 54 років, тобто 07.11.2024, а із заявою про призначення пенсії первинно ОСОБА_1 до територіального підрозділу ПФУ звернулася 05.02.2025, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення нею пенсійного віку.
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що ефективним засобом правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який повністю виключить для пенсійного органу можливість невиконання чи неналежного виконання рішення суду при призначенні пенсії, буде визнання рішень суб`єктів владних повноважень про відмову у призначенні пенсії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 08.11.2024 – з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (а не з 05.02.2025, як просить позивач).
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 300/3057/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха