ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа№ 911/3440/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Бестаченко О.Л.
суддів: Шаратова Ю.А. 
Скрипки І.М. 

секретар судового засідання - Васильченко А.І.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 12.05.2026,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі

на рішення Господарського суду Київської області
від 03.03.2026 (повний текст складено 16.03.2026)
у справі № 911/3440/25 (суддя - Черногуз А.Ф.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі (далі за текстом - ФОП Оганесян Н.О., позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_1, відповідач), у якій просить суд зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди фізичній особі-підприємцю Оганесян Наріне Овікі (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користуванні її земельною ділянкою, за адресою АДРЕСА_1 , (0,0291 га - частина земельної ділянки Оганесян Наріне Овікі (кадастровий номер - 3210700000:12:009:0123, площа - 0.0896 га), що фактично загромаджена будівельними матеріалами, будівельним сміттям та об`єктами малої архітектурної форми) шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі (РНОКПП НОМЕР_2 ) (тобто звільнити дану земельну ділянку (0,0291 га - частина земельної ділянки Оганесян Наріне Овікі (кадастровий номер - 3210700000:12:009:0123, площа -0,0896 га), що фактично загромаджена будівельними матеріалами, будівельним сміттям та об`єктами малої архітектурної форми) від будівельних матеріалів, будівельного сміття, об`єктів малої архітектурної форми).
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач під час здійснення будівельних робіт у суміжному приміщенні розміщує будівельні матеріали та будівельне сміття на належній позивачу земельній ділянці, унаслідок чого частина цієї земельної ділянки є захаращеною, що на думку позивача, створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 
Рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25 відмовлено в задоволенні позову.
Суд мотивував рішення тим, що подані позивачем докази не підтверджують належними та допустимими засобами доказування факту використання відповідачем земельної ділянки позивача або розміщення належних йому будівельних матеріалів саме в межах цієї земельної ділянки. 
Зазначає, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували встановлення у визначеному законом порядку факту самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача, зокрема актів обстеження земельної ділянки уповноваженими органами, висновків експертних досліджень або інших належних доказів.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ФОП Оганесян Н.О. звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було допущено порушення норм процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, не досліджено всіх обставин справи та наданих позивачем доказів, які мають значення для справи, а тому суд прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовної заяви. 
Звертає увагу суду, що відповідачем здійснюється діяльність на земельній ділянці позивача без жодних дозвільних документів та без законних підстав, в результаті яких вищевказана земельна ділянка захаращена.
Наголошує на тому, що в позивача наявний дозвіл на початок будівництва торгово - офісної будівлі на вищевказаній земельній ділянці, проте реалізації проекту перешкоджає незаконна діяльність відповідача.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення безпідставно не врахував надану позивачем схему території земельної ділянки, складену інженером-землевпорядником, подані позивачем фото та відео матеріали та докази перевірки заяви, поданої до відділу поліції, в яких встановлено, що будівництво веде саме відповідач ОСОБА_1
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Бестаченко О.Л., суддів: Скрипки І.М., Шаратова Ю.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25, призначено її до розгляду на 12.05.2026. Витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/3440/25.
15.04.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/3440/25.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відповідач у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Розгляд заяв та клопотань
12.05.2026 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від представника ФОП Оганесян Н.О., адвоката Крикунова Олександра Володимировича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю бути присутнім в судовому засіданні в якості захисника в кримінальній справі № 759/23294/25 за обвинуваченням особи, яка перебуває під вартою. У тексті клопотання вказано, що доказ поважності причини неявки знаходиться у відкритому доступі на сайті Судова влада України.
Також 12.05.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника ФОП Оганесян Н.О., адвоката Крикунова Олександра Володимировича надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з необхідністю бути присутнім в судовому засіданні в якості захисника в кримінальній справі № 759/23294/25 за обвинуваченням особи, яка перебуває під вартою. У тексті клопотання вказано, що доказ поважності причини неявки знаходиться у відкритому доступі на сайті Судова влада України.
Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Матеріалами справи підтверджується, що ухвала суду від 09.04.2026 про відкриття апеляційного провадження та призначення судового засідання доставлена до електронного кабінету скаржника 09.04.26. 
В обґрунтування клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи представник ФОП Оганесян Н.О. вказав на необхідність бути присутнім в судовому засіданні в якості захисника в кримінальній справі № 759/23294/25 за обвинуваченням особи, яка перебуває під вартою. У тексті клопотання вказано, що доказ поважності причини неявки знаходиться у відкритому доступі на сайті Судова влада України.
Однак із вміщеної в клопотанні таблиці щодо справи № 759/23294/25 не можливо встановити, що представник ФОП Оганесян Н.О., Крикунов О.В. бере участь у вказаній справі. 
Позивач не обмежений у праві вибору представника і у рамках свого права користується можливістю залучити будь-якого іншого представника для представництва своїх інтересів та участі у судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача та про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 12.05.2026 представники позивача та відповідача явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, беручи до уваги, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих законом прав та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача за наявними матеріалами справи, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги по суті.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Фізична особа - підприємець Оганесян Наріне Овікі звернулась до господарського суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що їй на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 3210700000:12:009:0123, площею 0,0896 га, цільове призначення - 03.10, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Васильків, вул. Гоголя, 20 Г.
За твердженням позивача, на зазначеній земельній ділянці відповідач здійснює господарську діяльність та розміщує будівельні матеріали, які використовуються під час проведення будівельних робіт у суміжному приміщенні, внаслідок чого частина земельної ділянки позивача є захаращеною будівельними матеріалами та будівельним сміттям.
Позивач зазначає, що будівельні роботи проводяться у приміщенні, яке межує із належною їй земельною ділянкою, де розташований торговельний центр "Сільпо". За твердженням позивача, власником такого приміщення є відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1.
Як вказує позивач, у зв`язку із виявленням факту використання її земельної ділянки сторонніми особами, вона звернулася із відповідною заявою до правоохоронних органів.
За результатами розгляду звернення позивача Відділом поліції №1 (м. Васильків) Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області надано лист від 25.07.2025 №0-115 (ЄО від 10.07.2025 №10491) та складено доповідну записку "Про результати розгляду звернення Оганесян Н.О.".
Зі змісту зазначеної доповідної записки, на яку посилається позивач, вбачається, що під час перевірки встановлено наявність у позивача дозволу на початок будівництва торгово-офісної будівлі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас зі слів заявника було повідомлено про здійснення групою осіб господарської діяльності на вказаній земельній ділянці без відповідних правових підстав.
У межах перевірки працівниками поліції було опитано громадянина ОСОБА_1 , який повідомив, що є власником приміщення, у якому здійснюються ремонтні роботи, та надав документи щодо законності проведення будівельних робіт.
Відповідно до пояснень ОСОБА_1, відібраних працівниками поліції 11.04.2025, йому належить приміщення, у якому розташований торговельний центр "Сільпо" за адресою: вул. Соборна, 64/1 у місті Василькові, де на момент надання пояснень проводяться будівельні роботи з реконструкції приміщення.
Позивач зазначає, що вказане приміщення межує із належною їй земельною ділянкою, однак будівельні матеріали та будівельне сміття, які використовуються під час проведення будівельних робіт, розміщуються саме на її земельній ділянці.
На думку позивача, такі дії відповідача свідчать про фактичне використання частини її земельної ділянки без належних правових підстав та без отримання відповідних дозвільних документів, унаслідок чого земельна ділянка захаращена будівельними матеріалами та будівельним сміттям.
Позивач також зазначає, що має дозвіл на початок будівництва торгово-офісної будівлі на вказаній земельній ділянці, однак реалізації такого проекту перешкоджає діяльність відповідача.
Крім того, позивач вказує, що нею було направлено відповідачу претензію з вимогою усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення від будівельних матеріалів або шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Як зазначає позивач, відповідач надав відповідь на претензію листом №08/10 від 08.10.2025, однак, на переконання позивача, порушення її прав не було усунуто та відповідач продовжує здійснювати дії, що перешкоджають користуванню земельною ділянкою.
У відповідь на направлену позивачем претензію відповідач листом повідомив про невизнання викладених у ній доводів та вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. При цьому відповідач зазначив, що має всі необхідні дозвільні документи на проведення реконструкції офісно-торгівельного комплексу відповідно до вимог державних будівельних норм, які є публічними та розміщені у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва. Крім того, відповідач стверджує, що не здійснює незаконної діяльності в приміщенні розташованому на земельній ділянці за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Гоголя, 20-Г, яка належить позивачу, та не перешкоджає жодними діями господарській діяльності позивача.
На підтвердження викладених обставин позивач посилається, зокрема, на складену інженером-землевпорядником Замлинським О.С. схему території земельної ділянки з кадастровим номером 3210700000:12:009:0123, відповідно до якої частина земельної ділянки площею 0,0291 га фактично загромаджена будівельними матеріалами, будівельним сміттям та об`єктами малої архітектурної форми.
Також позивачем надано фото- та відеоматеріали, які, за твердженням позивача, підтверджують факт розміщення будівельних матеріалів на належній їй земельній ділянці.
Посилаючись на положення статей 319, 320, 391 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) та статей 152, 212 Земельного кодексу України (далі за текстом - ЗК України), позивач зазначає, що як власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права користування та розпорядження майном.
З огляду на наведене, позивач просить суд зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Гоголя, 20 Г, шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 0,0291 га від будівельних матеріалів, будівельного сміття та об`єктів малої архітектурної форми та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав позивача.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
За змістом статті 15 Цивільного кодексу України об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.
Під способом захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорених) прав і вплив на правопорушника.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом статей 317 і 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Частиною 2 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
У постанові Верховного Суду від 11.01.2023 у справі №924/820/21 викладено правовий висновок, про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина 2 статті 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що даний позов є таким, що спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто негаторним.
Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Самовільне зайняття земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач під час здійснення будівельних робіт у суміжному приміщенні розміщує будівельні матеріали та будівельне сміття на належній позивачу земельній ділянці, унаслідок чого частина цієї ділянки є захаращеною, що, на думку позивача, створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив наступне.
Надана позивачем схема території земельної ділянки, складена інженером-землевпорядником, не є документом, складеним уповноваженим органом у межах здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також не є висновком судової експертизи, проведеної у встановленому законом порядку. Відтак зазначена схема сама по собі не може беззаперечно підтверджувати факт самовільного зайняття саме відповідачем частини земельної ділянки позивача.
Подані позивачем фото - та відеоматеріали можуть свідчити про наявність певних будівельних матеріалів на місцевості, однак не містять відомостей, які б достеменно підтверджували розміщення таких матеріалів саме в межах земельної ділянки позивача, визначених її кадастровими межами та належність вказаних матеріалів саме відповідачу.
Крім того, із матеріалів розгляду звернення позивача правоохоронними органами вбачається, що під час проведення перевірки було опитано відповідача, який повідомив про проведення реконструкції приміщення та надав відповідні дозвільні документи на виконання будівельних робіт.
При цьому зазначені матеріали не містять висновків щодо факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки позивача та належності розміщеного там майна саме відповідачу.
Суд також враховує, що сам факт проведення будівельних робіт у суміжному приміщенні не свідчить про порушення прав позивача на земельну ділянку, якщо не доведено, що такі роботи здійснюються із використанням земельної ділянки позивача або створюють перешкоди у користуванні нею.
Таким чином, подані позивачем докази не підтверджують належними та допустимими засобами доказування факту використання відповідачем земельної ділянки позивача або розміщення належних йому будівельних матеріалів саме в межах цієї земельної ділянки.
Крім того, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували встановлення у визначеному законом порядку факту самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача, зокрема актів обстеження земельної ділянки уповноваженими органами, висновків експертних досліджень або інших належних доказів.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1-4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 ГПК України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Позивач серед іншого обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що належність будівельних матеріалів саме відповідачу підтверджується матеріалами перевірки правоохоронних органів, згідно яких, встановлено, що в приміщенні відповідача здійснюються роботи з реконструкції приміщення. Також апелянт посилається на взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та на вірогідність доказів.
Апеляційний суд відхиляє такі твердження скаржника, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наданих позивачем доказів не можливо встановити, що об`єкти, які знаходяться на земельній ділянці позивача, належать саме відповідачу. Так, за результатами розгляду звернення позивача Відділом поліції №1 (м. Васильків) Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області складено доповідну записку "Про результати розгляду звернення Оганесян Н.О.", в якій вказано, що проведеною перевіркою не зібрано даних, які б вказували на наявність в даному випадку ознак кримінального правопорушення, а тому пропонується перевірку за результатами розгляду звернення гр. Оганесян Н.О. закінчити, матеріали перевірки списати до справи та передати на зберігання. Матеріали перевірки не містять даних, що ФОП ОСОБА_1 веде господарську діяльність на земельній ділянці позивача.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт створення саме відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою позивача, а тому не доведено наявність передбачених законом підстав для застосування способу захисту права у вигляді усунення перешкод у користуванні майном, передбаченого статтею 391 ЦК України.
Таким чином, оцінюючи подані докази, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що скаржником не наведено правових підстав для скасування рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Інші аргументи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, тому з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат
Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25 покладаються на Фізичну особу-підприємця Оганесян Наріне Овікі.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі на рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.06.2026. 

Головуючий суддя О.Л. Бестаченко 

Судді Ю.А. Шаратов

І.М. Скрипка