П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39114/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П., 
судді – Джабурія О.В.,
судді – Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року, прийняте у складі суду судді Єфіменка К.С. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати (недоплати) ОСОБА_1 таких сум додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за період з 04.01.2025 по 31.01.2025 – 28 064,5 грн.;
- зобов`язати відповідача - НОМЕР_3 прикордонний загін ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) - нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми додаткової винагороди за період з 04.01.2025 по 31.01.2025 – 28 064,5 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 25.05.2023 року по сьогоднішній день проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Водночас, з серпня 2023 року позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував в районах ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання. На думку позивача, зважаючи на наявність документів на підтвердження проходження служби, виконання бойових (спеціальних) завдань та участь у заходах з національної безпеки і оборони, йому належить до виплати спірна винагорода у розмірі 100 000 грн за період з 04.01.2025 по 31.01.2025 пропорційно дням участі в бойових діях, а також у розмірі 30 000 грн за період з 04.01.2025 по 31.01.2025 пропорційно дням виконання бойових завдань. Проте в/ч НОМЕР_1 не виплачено йому спірну додаткову винагороду. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати (невиплати) ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за період з 04.01.2025 по 31.01.2025 у розмірі 28064,50 грн. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за період з 04.01.2025 по 31.01.2025 у розмірі 28 064,5 грн. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення суду таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його повністю та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити позивачу у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що згідно з рапортами військової частини, позивачу за січень 2025 року обліковано 19 днів виконання завдань у розмірі до 30 000 гривень та 3 дні безпосередньої участі у бойових діях у розмірі до 100 000 гривень, що в розрахунку становить 18 387,09 грн. та 9 677,41 грн. відповідно (загалом 28 064,50 гривень). Водночас, апелянт наголошує, що неотримання позивачем цих коштів у лютому 2025 року було зумовлене виключно особливістю фінансування видатків на початку бюджетного року. У березні 2025 року, після надходження відповідних асигнувань, зазначена додаткова винагорода за січень 2025 року була нарахована та виплачена позивачу в повному обсязі, що підтверджується долученою до матеріалів справи архівною відомістю грошового забезпечення. 
27 квітня 2026 року позивачем до П`ятого апеляційного адміністративного суду було подано відзив на апеляційну скаргу, в які позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без розгляду, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 9000 грн.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проходить військову службу відповідно до довідки №08/1581 від 06 листопада 2025 року, за призовом під час мобілізації , на особливий період, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у військовій частині НОМЕР_1 .Ізмаїл Державної прикордонної служби України з 25 травня 2023 року (наказ командира частини від 03.08.2023 №416-ОС).
Відповідно до витягу з наказу №416-ОС «Про особовий склад» від 03 серпня 2023 року прийняти на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу та присвоїти первинне військове звання сержантського та старшинського складу «молодший сержант».
З 29 березня 2024 року вибув на навчання та 29 квітня 2024 року прибув з навчання з Чеської Республіки на підставі витягів з наказів №186-ВВ та №259-ВВ.
Відповідно до витягу з наказу №14-ВВ від 08 січня 2025 року солдат ОСОБА_1 був відряджений до НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби ( АДРЕСА_1 ), з метою виконання бойових завдань з 08 січня 2025 року.
18 липня 2025 року прибув з відрядження відповідно до витягу з наказу №328-ВВ.
Відповідно до архівних відомостей щодо ОСОБА_1 , позивачу була нарахована додаткова грошова винагорода:
1.Одноразова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України №419 від 12.04.2024 (70000,00 грн):
-квітень 2025 року – 70000,00 грн;
-червень 2025 року – 70000,00 грн;
-липень 2025 року – 70000,00 грн.
2.Додаткова винагорода за безпосередню участь у бойових діях (100000,00 грн):
-листопад 2023 року – 9677,42 грн;
-грудень 2023 року – 100000,00 грн;
-січень 2024 року – 100000,00 грн;
-лютий 2024 року – 41935,48 грн;
-березень 2025 року – 77534,56 грн.;
-квітень 2025 року - 38709,68 грн.;
-травень 2025 року – 63333,33 грн.;
- червень 2025 року - 58064,52 грн.;
- липень 2025 року – 73333,33 грн.;
3.Додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 (30000,00 грн):
-вересень 2023 року – 28064,52 грн;
-жовтень 2023 року – 30000,00 грн;
-листопад 2023 року – 27096,77 грн;
-лютий 2024 року – 5806,45 грн;
-березень 2024 року – 12413,79 грн;
-квітень 2024 року – 25161,29 грн;
-червень 2024 року – 17419.35 грн;
-липень 2024 року – 7000,00 грн;
-серпень 2024 року – 24193,55 грн;
-вересень 2024 року – 30000,00 грн;
-жовтень 2024 року – 30000,00 грн;
-листопад 2024 року – 15483.87 грн;
-грудень 2024 року – 13000,00 грн;
-січень 2025 року – 9677,42 грн;
-березень 2025 року – 28029.96 грн;
-квітень 2025 року – 18387,10 грн;
-травень 2025 року – 11000,00 грн;
-червень 2025 року – 12580,65 грн;
-липень 2025 року – 8000,00 грн;
-серпень 2025 року – 16451,61 грн;
-вересень 2025 року – 11612,90 грн;
-жовтень 2025 року – 14000,00 грн.
-листопад 2025 року – 11612,90 грн.
-грудень 2025 року – 18000,00 грн.
Так, вважаючи що відповідачем протиправно не виплачено йому в повній мірі винагороду у розмірі 100 000 грн за період з 04.01.2025 по 31.01.2025 пропорційно дням участі в бойових діях, а також у розмірі 30 000 грн за період з 04.01.2025 по 31.01.2025 пропорційно дням виконання бойових завдань, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт виконання позивачем бойових і спеціальних завдань у період з 04.01.2025 по 31.01.2025 підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, зокрема бойовими розпорядженнями вищого командування, записами в журналах бойових дій та внутрішніми рапортами про участь військовослужбовця у заходах з оборони України, які містять розрахунок належної до виплати додаткової винагороди у сукупному розмірі 28 064,50 грн, проте відповідач у порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 726 від 01.09.2023 допустив протиправну бездіяльність, не відобразивши вказані суми в архівних відомостях та не здійснивши їх фактичне нарахування і виплату у встановлений законом строк, що є підставою для зобов`язання військової частини виплатити зазначені кошти в примусовому порядку з одночасним частковим покладенням на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн відповідно до принципів розумності та співмірності. 
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії сприятливих умов військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі здійснюється за приписами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку предметом позову є саме факт невиплати позивачу додаткової винагороди за спірний період, а не несвоєчасність її виплати, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, діючи в межах статті 308 КАС України, не надає правову оцінку дотриманню відповідачем встановлених строків здійснення розрахунку, оскільки відповідні позовні вимоги у межах цієї справи сторонами не заявлялися.
Відповідно до пункту 1 постанови №168 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з п. 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 01.09.2023 № 726 «Деякі питання виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.09.2023 за № 1543/40599, затверджено Особливості виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, що із змінами та доповненнями, які діють і дотепер.
Згідно із п. 1 Особливостей, вони визначають процедуру здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - військовослужбовці) додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, встановлюють перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати з урахуванням завдань, покладених на Державну прикордонну службу України (далі - Держприкордонслужба).
Відповідно до п. 2 Особливостей, на період воєнного стану виплачуються:
1) додаткова винагорода:
у розмірі 100000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах;
у розмірі 30000 гривень військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання в період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань;
Згідно із п. 10-11 Особливостей, начальники (командири) органів Держприкордонслужби, до яких відряджені військовослужбовці, щомісяця до 5 числа інформують органи (заклади, установи) Держприкордонслужби за місцем проходження служби військовослужбовців про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах, здійсненні бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Виплата винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, військовослужбовцям здійснюється на підставі наказів відповідно Голови Державної прикордонної служби України, начальників (командирів) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Держприкордонслужби за місцем проходження військової служби (навчання), а їх начальникам (командирам) - на підставі наказів начальників (командирів) вищого рівня.
Накази про виплату винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, видаються щомісяця до 8 числа.
У разі надходження всіх необхідних документів, визначених пунктом 8 цих Особливостей, після 5 числа поточного місяця видання наказу про виплату додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється протягом 30 календарних днів з дня надходження документів.
Так, матеріалами справи встановлено, що за січень 2025 року дні, за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. пропорційно виконання їх за місяць, становить 19 днів, за які позивачу мали виплатити суму у розмірі 18387,10 грн. (30000/31*19 = 18387,10 грн.) та дні, за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 100000 грн пропорційно виконання їх за місяць, становить 3 дня, за які позивачу мали виплатити суму у розмірі 9677,42 грн. (100000/31*3 = 9677,42 грн.). Даний факт підтверджується витягом з рапорту за період з 04.01.2025 по 31.01.2025 року (а.с. 55) та таблицею розрахунку, надана відповідачем під час надання відзиву на позовну заяву в суді першої інстанції (а.с. 49).
За лютий 2025 року, дні за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 30000 грн пропорційно виконання їх за місяць, становить 9 днів, за які позивачу мали виплатити суму у розмірі 9642,86 грн. (30000/31*9 = 9642,86 грн.) та дні, за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 100000 грн пропорційно виконання їх за місяць, становить 19 днів, за які позивачу мали виплатити суму у розмірі 67857,14 грн. (100000/31*19 = 67857,14 грн.). Даний факт також підтверджується витягом з рапорту за період з 01.02.2025 по 28.02.2025 року (а.с. 55) та таблицею розрахунку, надана відповідачем під час надання відзиву на позовну заяву в суді першої інстанції (а.с. 49).
Апелянт зазначає, що після надходження відповідних асигнувань, зазначена додаткова винагорода за січень 2025 року була нарахована та виплачена позивачу в повному обсязі в березні 2025 року.
Так, колегією суддів встановлено, що згідно із архівної відомості за період з січня 2025 р. по грудень 2025 р. №1474-15565 ОСОБА_1 , в березні 2025 року позивачу була нарахована додаткова винагорода ПКМ №168 від 28.02.2022 року у розмірі 30000 грн. у сумі 28029,96 грн., а також додаткова винагорода ПКМ №168 від 28.02.2022 року у розмірі 100000 грн. у сумі 77534,56 грн. (а.с. 61).
Аналізуючи таблицю розрахунку, надану відповідачем під час надання відзиву на позовну заяву в суді першої інстанції, у березні 2025 року позивачу виплачено наступні суми: 
- за січень 2025 р. 18387,10 грн (за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 30000 грн.) та 9677,42 грн. (за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 100000 грн);
- за лютий 2025 р. 9642,86 грн (за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 30000 грн.) та 67857,14 грн. (за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 100000 грн).
Тобто загалом, в березні 2025 р. позивачу, згідно із наданими матеріалами справи, було здійснено виплату за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 30000 грн., у сумі 28029,96 грн. та за виконання завдань, за які передбачена додаткова винагорода в розмірі 100000 грн., у сумі 77534,56 грн, що підтверджується архівною відомістю за період з січня 2025 р. по грудень 2025 р. №1474-15565 (а.с. 61). 
Детальний аналіз долучених до матеріалів справи розрахункових таблиць та архівної відомості № 1474-15565 (а.с. 61) свідчить, що сума 28029,96 грн, виплачена у березні, складається з належних позивачу за січень 18387,10 грн. та за лютий 9642,86 грн. (18387,10 грн. + 9642,86 = 28029,96 грн). Виплачена у березні сума 77534,56 грн. складається з належних позивачу за січень 9677,42 грн. та за лютий 67857,14 грн. (9677,42 грн. + 67857,14 грн. = 77534,56 грн).
Співставляючи вищезгадані суми та розрахунки, колегія суддів приходить до висновку, що нараховані та виплачені позивачу у березні 2025 року суми додаткової винагороди у своїй сукупності повністю покривають та включають в себе грошові кошти, належні ОСОБА_1 за виконання бойових (спеціальних) завдань як за лютий 2025 року, так і за спірний січень 2025 року.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що неотримання позивачем коштів безпосередньо у лютому 2025 року підтверджує факт їх остаточного ненарахування та невиплати, є помилковим та спростовується наявними у справі матеріалами. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, адже судом першої інстанції було допущено неповне зз`ясування обстаивн справи, що призвело до помилкового висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу додаткової винагороди за січень 2025 року та, як наслідок, до безпідставного задоволення позовних вимог, які на момент розгляду справи вже були фактично виконані відповідачем у повному обсязі.
Оскільки на момент звернення позивача до суду та на час ухвалення рішення судом першої інстанції спірна сума додаткової винагороди за січень 2025 року вже була фактично отримана військовослужбовцем, правові підстави для визнання бездіяльності відповідача протиправною та повторного стягнення зазначених коштів відсутні, так як це призведе до подвійного нарахування виплат за один і той самий період.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, понесені останнім судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька