Справа № 462/4634/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

18 червня 2026 року м.Львів
Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого – судді Боровкова Д.О.
при секретарі Свищо В.С.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
педагога ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Львова у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (треті особи: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого вона народила; внести зміни до актового запису № 273 від 03 березня 2016 року, складеного Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про народження дитини ОСОБА_5 , вказавши у графі «Батько» - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши без змін прізвище, ім`я та по-батькові дитини « ОСОБА_5 »; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Свої вимоги мотивує тим, що вона з 2015 року проживала разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народився син ОСОБА_6 . Відповідач не надав згоди на включення його відомостей про батьківство в актовий запис про народження дитини, тому відомості про батька були записані зі слів матері. Відповідач зустрічав її з пологового будинку, визнавав батьківство, приділяв увагу сину, допомагав матеріально. Проте, у 2018 році вони припинили спільно проживати, їх сім`я припинила існування. Після цього, відповідач самоусунувся від виховання сина, матеріальної підтримки не надає. Разом з тим, дитина перебуває на постійному обліку у дитячого невролога та потребує майнової підтримки. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити. 
Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзиву суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення у справі.
Суд ухвалив розглядати справу без участі представників третіх осіб, які неодноразово повідомлялися про час і місце проведення судових засідань, проте до суду вони не з`явилися, будь-яких письмових пояснень чи заперечень не надали, разом з тим, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Рух справи, клопотання сторін, процесуальні рішення суду.
17 липня 2024 року ухвалою суду у справі було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву/Т-1 а.с.37/.
13 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки він перебуває у складі Збройних Сил України /Т-1 а.с.46,47/.
19 серпня 2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволені клопотання відповідача про зупинення провадження у справі /Т-1 а.с.54-56/.
09 вересня 2024 року до суду надійшло повторне клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки він перебуває у складі Збройних Сил України /Т-1 а.с.46,47/.
20 грудня 2024 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан /Т-1 а.с.120/.
14 травня 2025 року постановою Львівського апеляційного суду вищевказану ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції /Т-1 а.с.186-189/.
03 липня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивачки – адвоката Телеш В.П. про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи /Т-1 а.с.211,212/.
03 липня 2025 року ухвалою суду призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Миколаївському НДКЕЦ МВС України, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено /Т-1 а.с.225/. 
06 жовтня 2025 року до суду надійшло повідомлення Миколаївського НДКЕЦ МВС України від 18 листопада 2022 року № СЕ-19/115-22/12993-БД про неможливість проведення експертизи, оскільки сторони та дитина для відбору порівняльних зразків не з`явилися /Т-1 а.с.235/.
07 жовтня 2025 року ухвалою суду провадження у справі відновлено /Т-1 а.с.239/.
27 листопада 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивачки – адвоката Телеш В.П. про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи /Т-2 а.с.1/.
23 грудня 2025 року ухвалою суду призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Львівському НДКЕЦ МВС України, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено /Т-2 а.с.25/. 
19 березня 2026 року до суду надійшло повідомлення Львівського НДКЕЦ МВС України від 18 листопада 2022 року № СЕ-19/114-26/887-БД про неможливість проведення експертизи, оскільки ОСОБА_1 з дитиною для відбору зразків біологічного матеріалу з`явилися, а ОСОБА_4 – не з`явився /Т-1 а.с.44/.
25 березня 2026 року ухвалою суду провадження у справі відновлено /Т-1 а.с.239/.
05 травня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду /Т-2 а.с.61/.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, свідка, опитавши малолітню дитину, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03 березня 2016 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (актовий запис № 273), батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записаний ОСОБА_7 , матір`ю ОСОБА_1 /Т-1 а.с.15/.
Запис про батька дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинений за вказівкою позивачки – матері на підставі частини першої статті 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження /Т-2 а.с.82/.
З фотознімку, який долучений до матеріалів справи позивачкою, вбачається, що 07 березня 2016 року ОСОБА_4 забирав з пологового будинку ОСОБА_1 після народження нею дитини, при цьому, під час цієї події була присутня мати відповідача – ОСОБА_8 /Т-2 а.с.71/. Також, з інших фотознімків убачається, що ОСОБА_4 та його мати протягом 2018 та 2019 років неодноразово відвідували дитину.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданої 03 червня 2024 року НП «З-я міська поліклініка», ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлений повний діагноз – фокальна епілепсія G40.0 /а.с.25/.
Позивачка надала суду акт медичних послуг ТОВ «Медцентр Св.Параскеви» від 01 травня 2024 року на суму 8601,00 грн, акт про надані медичні обстеження Фонду «Центр благодійної інновації» від 27 травня 2023 року на суму 5545,00 грн та інші документи, з яких убачається, що позивачка змушена витрачати значні кошти на лікування сина, яке обумовлене його захворюванням /Т-1 а.с.19-23/.
У судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 , у присутності педагога – вчителя початкових класів Середньої загальноосвітньої школи № 47 м. Львова № 67 ОСОБА_3 , повідомив, що він проживає з мамою та бабцею, а також, те що його тато ОСОБА_10 зараз знаходиться на війні.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є хресною мамою ОСОБА_6 , їй відомо, що батьком дитини є відповідач ОСОБА_4 , який після того, як дитина досягла трьох річного віку припинив спілкування зі сином та позивачкою. 

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Щодо позовних вимог в частині визнання батьківства та внесення змін до актового запису.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
На підставі абзацу першого частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту частини другої статті 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Крім цього, у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява
№ 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції - це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00).
У рішенні від 14 березня 2024 року за заявою № 62020/14 у справі
«Молдован проти України (Moldovan v. Ukraine)» ЄСПЛ вказав, що висновок експертизи ДНК у таких правовідносинах не можна ігнорувати, оскільки він є чи не єдиним об`єктивним доказом, який може свідчити про факт батьківства однієї особи стосовно іншої.
Висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, і без його проведення неможливо встановити факт батьківства за відсутності належних та переконливих доказів.
Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).
Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз
у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи
і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень застосовуються Методичні рекомендації «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)», які розроблені фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України. Згідно з пунктом 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність становить не менше 99,99 %.
Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно з частиною четвертою, пунктами 3–5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до частини четвертої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц.
03 липня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова 
у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу /Т-1 а.с.225/. Одночасно суд роз`яснив учасникам справи наслідки ухилення від участі в експертизі, які передбачені статтею 109 ЦПК України.
Сторони були повідомлені про необхідність з`явитись до Миколаївського НДКЕЦ МВС України 09 вересня 2025 року о 10:00 год /Т-1 а.с.233/
Відповідно до повідомлення Миколаївського НДКЕЦ МВС України від 18 листопада 2022 року № СЕ-19/115-22/12993-БД про неможливість проведення експертизи, встановлено, що сторони та дитина для відбору порівняльних зразків не з`явилися /Т-1 а.с.236/.
23 грудня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова 
у справі вдруге призначено судову молекулярно-генетичну експертизу /Т-2 а.с.25/. Одночасно суд роз`яснив учасникам справи наслідки ухилення від участі в експертизі, які передбачені статтею 109 ЦПК України.
Сторони були повідомлені про необхідність з`явитись до Львівського НДКЕЦ МВС України 05 березня 2026 року з 10:00 год до 11:00 год, що підтверджується листом суду від 26 січня 2026 року (вих. № 462/4334/24) /Т-2 а.с.33-35 42,43/.
Відповідно до повідомлення Львівського НДКЕЦ МВС України від 18 листопада 2022 року № СЕ-19/114-26/887-БД про неможливість проведення експертизи, встановлено, що ОСОБА_1 з дитиною для відбору зразків біологічного матеріалу з`явилися, а ОСОБА_4 – не з`явився /Т-1 а.с.236/.
Отже, встановивши, що відповідач ОСОБА_4 був належним чином повідомленим про призначення ухвалами суду судової молекулярно-генетичної експертизи, наслідки ухилення від участі в ній, дати відбору зразків, проте, не забезпечив можливість відібрання відповідних зразків, розцінивши таку поведінку відповідача як ухилення від проведення судово-генетичної експертизи, яка надала б можливість визначити наявність або відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, суд, урахувавши положення статті 109 ЦПК України, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання батьківства та внесення змін до актового запису.
При цьому, суд також бере до уваги той факт, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про розгляд даної справи у суді, маючи можливість подати до суду будь-які документи та докази, оскільки він неодноразово подавав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, жодним чином не заперечив свого біологічного батьківства щодо сина, що вказує на те, що ОСОБА_4 вважає себе батьком дитини. З огляду на наведене, у суду є достатньо підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог.
Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів.
Як зазначає позивачка, відповідач не цікавиться життям дитини, не допомагає виховувати та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на утриманні позивачки.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що він приймає участь у вихованні сина та надає матеріальну допомогу на його утримання.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається рівною мірою на обох батьків.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України).
Положеннями частини другої статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Беручи до уваги, що судом визнано батьківство ОСОБА_4 по відношенню до малолітньої дитини, суд, урахувавши, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні він немає, дійшов до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення аліментів також підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде відповідати вимогам розумності та є співмірним витратам, які мають нести батьки на утримання дитини, а також, буде в певній мірі достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої дитини.

Висновки суду.
Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов про визнання батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої та другої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн /а.с.11/, який підлягає стягненню з відповідача на її користь у повному обсязі.
Крім цього, позивачка просить стягнути на її користь 17000,00 грн. судових витрат, які понесені у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу.
Матеріали справи містять договори про надання правової допомоги № 09052424 від 09 травня 2024 року на суму 6000,00 грн та № 09052424 від 09 травня 2024 року на суму 11000,00 грн, укладений між позивачкою та ТОВ «Центр правової допомоги» /Т-1 а.с.31,32/, а також, акт приймання-передачі наданих послуг від 03 липня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 09052425 на суму 11000,00 грн /Т-2 а.с.83/.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в заочному порядку, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 10000,00 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі.
Керуючись статтями 142, 206, 223, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд 

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (треті особи: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого народила ОСОБА_1 .
Внести зміни до актового запису № 273 від 03 березня 2016 року, складеного Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про народження дитини ОСОБА_5 , вказавши у графі «Батько» - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши без змін прізвище, ім`я та по-батькові дитини « ОСОБА_5 ».
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10 червня 2024 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1122 гривень 20 коп. судового збору та 10000 гривень 00 коп. судових витрат за надання правничої допомоги, всього стягнути - 11122 (одинадцять тисяч сто двадцять дві) гривні 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_2 ).
Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП: НОМЕР_3 ).

Суддя: 
Оригінал рішення.