Справа № 344/20949/25
Провадження № 2-о/344/106/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючого - судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання - Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Міністерства оборони України про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту батьківства
Обґрунтовуючи вимоги заяви заявник зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Мати заявника разом з батьком на момент його народження проживали спільно та вели спільне господарство, проте у шлюбі не перебували. 
У свідоцтві про народження заявника відомості про батька були записані із слів матері, зазначивши відомості про батька, як ОСОБА_1 .
Заявник зазначає, що батько спільно з матір`ю приймав участь у його вихованні, і він ніколи не звертав уваги на те, що у свідоцтві про народження прізвище батька не зазначено, однак після смерті батька бабуся по батьковій лінії ОСОБА_3 вирішила подарувати йому частину квартири, яка їй належить. Звернувшись до нотаріуса їм повідомили, що нотаріус не може встановити між ними родинні зв`язки, оскільки в свідоцтві про його народження не зазначено прізвища батька і рекомендовано звернутись до суду про встановлення факту родинних відносин. Тому з метою впорядкування власних документів він змушений звернутись до суду із вказаною заявою про встановлення батьківства.
За таких обставин заявник просить встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 та зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Івано-Франківськогоміжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису № 1835 від 05.10.2004 про народження заявника, вказавши: в графі «батько»: ОСОБА_2 , громадянин України (а.с. 1-3).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2025 року дану цивільну справу передано для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.12).
Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження з викликом сторін (а.с.13-14).
Ухвалою суду від 21 січня 2026 року витребувано з Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори (місцезнаходження: 76018 м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 28) інформацію, чи заводилась спадкова справа, чи є спадкоємці, які прийняли спадщину або які мають прав на обов`язкову частку у спадщині, та чи видавались свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28-30).
Ухвалою суду від 31 березня 2026 року залучено до участі у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту батьківствав якості заінтересованої особи Міністерство оборони України (а.с.41-42).
15 травня 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника заінтересованої особи 2 Міністерства оборони України, в яких вважає вимоги заяви необґрунтованими.
Представник заінтересованої особи зазначає, що із заяви вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Івано-Франківську, а у свідоцтві про народження відомості про батька були записані зі слів матері відповідно до вимог статті 135 Сімейного кодексу України: зазначено ім`я та по батькові батька « ОСОБА_4 », однак прізвище батька записано за прізвищем матері - « ОСОБА_5 ». Проте до заяви не долучено достатніх доказів того, що ОСОБА_2 не мав можливості зареєструвати батьківство щодо заявника до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Навпаки, як вбачається із норм ст.ст. 125, 126 Сімейного кодексу України, особа мала право та можливість вказати батьком дитини ОСОБА_2 , подавши спільну заяву матері та батька або іншу передбачену законом заяву у встановленому порядку, проте цього зроблено не було з незрозумілих причин. 
Відтак, заявником не обґрунтовано належним чином та не пояснено, чому саме за життя ймовірного батька не було подано заяви про визнання батьківства щодо заявника. Після народження заявника, через те, що у свідоцтві про народження відомості про батька не були внесені належним чином, мати заявника ймовірно могла отримувати певні матеріальні допомоги, субсидії та інші пільги за місцем проживання, фактично перебуваючи у статусі одинокої матері. 
Крім того, долучені до матеріалів докази самі по собі не є безумовним підтвердженням походження заявника від ОСОБА_2 та повинні оцінюватися судом лише у сукупності з іншими належними, допустимими і достовірними доказами. 
Представник Міністерства оборони України просить відмовити у задоволенні заяви (а.с.67-70).
Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, попередньо представник заявника - адвокат Борсук Д.Я. подав до суду заяву про розгляд заяви без участі заявника та його представника (а.с. 81). Надаючи пояснення у попередніх судових засіданнях, представник заявника вимоги заяви підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.
У судове засідання представник заявника 1 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Представник заявника 2 Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, але, надаючи до суду додаткові пояснення у справі, просив слухати справу за відсутності представника (а.с. 70). 
Під час провадження по справі свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_7 є сином її покійного брата ОСОБА_2 , який проживав спільно із ОСОБА_8 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що проживала разом із ОСОБА_2 , який є батьком її сина ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_3 суду повідомила, що ОСОБА_10 є її сином. У її сина фактично було два шлюбу. Перший шлюб син ОСОБА_11 зареєстрував в органах РАЦСу. Після розірвання шлюбу її син проживав із ОСОБА_8 , у них народився син ОСОБА_11 , який є її онуком, якому вона хоче подарувати частину своєї квартири.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Заявник ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 5).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
Згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_12 (а.с. 7).
ОСОБА_3 була дана відповідь приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Мельничук Р.Л. на її звернення від 06.11.2025 стосовно посвідчення договору дарування 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).
Заявником долучено до матеріалів справи копії спільних фотографій із батьком (а.с.10-11).
З відповіді Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори вбачається, що згідно проведеної перевірки відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася (а.с.34).
Частинами першою-другою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною другою вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XIIвід 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Положеннями статті 7 Конвенції про права дитини встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Статтею 8 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.
Статтею 121 Сімейного кодексу України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Стаття 126 Сімейного кодексу України передбачає, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.
Згідно статті 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
За змістом статті 128 Сімейного кодексу України закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.
Також за статтею 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.
Відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статті 135 СК України. Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану. Визнання батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
У пункті 15 постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.
У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16 зазначено, що «доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги».
У справі, що розглядається судом установлено наступне. 
Згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_12 
Відомості про батька заявника записані за вказівкою матері.
Також судом досліджено копії фотозображень, на яких зображений ОСОБА_2 , поруч з яким знаходиться дитина - син ОСОБА_11 .
Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили те, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_12 перебувала у фактичних шлюбних стосунках. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені вимоги про встановлення факту батьківства підлягають задоволенню.
За положеннями статті 134 Сімейного кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 Сімейного кодексу України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільну стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/1, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Таким чином рішення суду, яким встановлено факт батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , є підставою для внесення змін у відповідний в актовий запис цивільного стану про народження дитини.
З огляду на вказане вище, вимога заявника про зобов`язання внести відповідні зміни до актового запису до актового запису № 1835 від 05 жовтня 2004 року про народження ОСОБА_1 , може бути задоволеною лише у випадку відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести такі зміни на підставі відповідного судового рішення.
Однак жодного доказу на підтвердження наявності відповідної відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актового запису про народження дитини заявником не подано, а тому така вимога задоволеною бути не може.
Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про часткове задоволення вимог заяви.
На підставі частини сьомої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати заявнику не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 259, 263-265, 293-294, 315, 316, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 

В И Р І Ш И В :

Заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Міністерства оборони України про встановлення факту батьківства -задовольнити частково. 
Встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи: 
Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання:  АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа 1 - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, код ЄДРПОУ 33645594, місцезнаходження: 76018 м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, буд.25.
Заінтересована особа 2 - Міністерство оборони України, код ЄДРПОУ 00034022, місцезнаходження: 01014 м. Київ, проспект Повітряних Сил, буд. 6.

Повний текст рішення складено та підписано 29 червня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.