ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/11185/25	
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправними дії та бездіяльність посадових осіб виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради та Новосанжарської селищної ради, що виразились у не виконані обов`язку роботодавця - запропонувати ОСОБА_1 всі вакантні посади з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору - звільнення;
- визнати протиправними та скасувати розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради від 14.07.2025 за №137-ОC про звільнення з 15.07.2025 ОСОБА_1 з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради;
- зобов`язати Новосанжарську селищну раду Полтавського району Полтавської області в особі селищного голови Новосанжарської селищної ради поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради;
- стягнути з виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі № 440/4720/24, зокрема, зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області з 19.03.2024. Однак, відповідач в особі Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради імітував через формальні дії виконання рішення суду, приймаючи розпорядження з поновлення, знаючи достовірно про скорочення такої раніше посади і відсутність її в штаті, не вживаючи заходів з усунення перешкод для призначення на рівнозначну посаду, покладаючись повторно на нормативні документи, яким дав оцінку під час судового розгляду Другий апеляційний адміністративний суд та діючи повторно всупереч трудовому законодавству України, є підтвердженням порушення виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду (у складі судді Канигіної Т.С.) від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 №580 у зв`язку із призначення судді Канигіної Т.С. на посаду судді Сьомого апеляційного адміністративного суду на підставі Указу Президента України від 13.12.2025 №954/2025, з урахуванням наказу голови Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 №69/10 про відрахування її зі штату суду, відповідно до розпорядження керівника апарату від 19.12.2025 №14/19 "Про здійснення повторного автоматизованого розподілу між суддями судових справ та матеріалів, які перебували в провадженні судді Канигіної Т.С.", призначено повторний автоматизований розподіл справи №440/11185/25.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.12.2025 справу передано судді Ясиновському І.Г.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 адміністративну справу №440/11185/25 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради , Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження. Розпочато розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 133-150/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що рішення тридцять п`ятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання від 05.09.2023 № 7 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Новосанжарської селищної ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», що стало підставою для вивільнення Позивача, станом на час розгляду цієї справи, є чинним. Факт звільнення Позивача на підставі вищевказаного рішення у зв' язку із скороченням штату та чисельності апарату Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради та наступне поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду не позбавляє права Відповідача повторно оголосити позивачу, відразу після поновлення його на роботі, про наступне звільнення останнього у зв' язку із скороченням чисельності на підставі раніше прийнятого рішення, адже посада Позивача фактично залишається скороченою і Новосанжарська селищна рада не має наміру знову поновлювати відповідні посади, попередню кількість штату та чисельність апарату Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради. Докази, наявні в матеріалах справи, в повній мірі підтверджують той факт, що з дня попередження позивача про вивільнення та до дня звільнення відповідачем було запропоновано позивачу всі наявні вакантні посади та посади, які він міг зайняти згідно із своєю спеціальністю, кваліфікацією, освітою та стажем роботи. Проте, позивач не виявив бажання зайняти жодну із запропонованих йому посад. 
У відповіді на відзив /а.с. 156-159/ позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що селищний голова наперед знав, і це зазначає у відзиві, що без внесення на розгляд депутатів пропозиції, яку він зобов`язаний був особисто внести щодо виконання рішення суду з змінами в штатній структурі про можливий результат розгляду і навмисно цього не зробив, порушуючи норми чинного законодавства України. Також зазначив, що відповідач не надав будь-яких доказів запрошення чи повідомлення про наявність вакантних посад у передбачений законодавством спосіб.
У запереченнях /а.с.161-165/ відповідачем зазначено, що повідомленням про зміни в організації виробництва і праці та можливе наступне вивільнення у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників від 31.03.2025 року № 658/04-15 ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, повідомлено про відсутність у виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради роботи за професією, спеціальністю ОСОБА_2 та відповідно до ст. 49-2 КЗпП України надано для заняття всі інші наявні посади (роботи) згідно з додатком до вказаного листа-повідомлення. Окрім того, у вказаному повідомленні також запропоновано у термін до 31 травня 2025 року, у разі прийняття пропозиції про переведення, подати заяву до відділу організаційної роботи та управління персоналом виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, а також у разі відмови, у той самий термін, повідомити про прийняте рішення і зробити відмітку на другому примірнику повідомлення. ОСОБА_1 повідомлення отримав 31.03.2025 року та засвідчив своїм підписом факт його отримання на другому примірнику. Вищевказане підтверджує абсолютну обізнаність позивача про необхідність повідомити роботодавця про своє рішення щодо запропонованих вакантних посад у строк, встановлений у письмовому повідомленні.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження. 
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
02.05.2018, відповідно до розпорядження селищного голови від 27.04.2018 №153 «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника відділу з питань освіти, культури, соціального захисту населення виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, як такого, що пройшов за конкурсом.
Відповідно до рішення п`ятнадцятої сесії Новосанжарської селищної ради сьомого скликання від 28.11.2018 №13 «Про внесення змін до структури виконавчих органів ради, затвердженої рішенням третьої сесії Новосанжарської селищної ради сьомого скликання від 03.01.2018 №5 «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» та викладення її в новій редакції» назву відділу викладено у новій редакції: відділ освіти, сім`ї, молоді та спорту, культури і туризму, соціального захисту населення виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
Рішенням двадцять четвертої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради сьомого скликання від 05.06.2019 №7 «Про внесення змін до структури виконавчих органів ради, затвердженої рішенням третьої сесії Новосанжарської селищної ради сьомого скликання від 03.01.2018 №5 «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» та викладення її в новій редакції» назву відділу викладено в новій редакції: відділ соціального захисту населення, сім`ї молоді та спорту виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
02.01.2023 відповідно до розпорядження від 28.12.2022 №235-ОС «Про переведення Бориса Федоренка» ОСОБА_1 переведено за його заявою на посаду начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
Рішенням тридцять п`ятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання від 05.09.2023 №6 «Про створення Відділу соціального захисту населення Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області» створений Відділ соціального захисту населення Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області у статусі юридичної особи публічного права.
Відповідно до рішення тридцять п`ятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання від 05.09.2023 №7 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Новосанжарської селищної ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» внесені зміни до структури виконавчих органів Новосанжарської селищної ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів (згідно з додатком 1), затверджених рішенням другої позачергової сесії селищної ради восьмого скликання від 18.12.2020 №25 (зі змінами), а саме скорочений штат та чисельність апарату виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради в кількості 8 штатних одиниць та ліквідований відділ соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради /а.с.75-81/.
Відповідно до розпорядження від 14.09.2023 №337 «Про попередження працівників відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради про зміни в організації виробництва і праці, пов`язаних з ліквідацією відділу, та можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів України про працю» працівників відділу, у тому числі ОСОБА_1 попереджений про зміни в організації виробництва і праці унаслідок ліквідації відділу у структурі виконавчого комітету селищної ради та можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів України про працю у встановленому законодавством порядку та фактичне вивільнення працівників шляхом видання окремого розпорядження не раніше ніж через 2 (два) місяці з дня їх попередження про майбутнє вивільнення.
Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 за №56-ОС ОСОБА_1 звільнений з 19.03.2024 з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
Позивач не погодився із Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 за №56-ОС, звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі № 440/4720/24 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі № 440/4720/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 440/4720/24 - скасувано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 – задоволено. Визнано протиправним та скасовано Розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 № 56-ОС «Про звільнення ОСОБА_3 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області з 19.03.2024. Стягнуто з Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2024 по 26.03.2025 в розмірі 285487 (двісті вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 08 коп.
На виконання вищезазначеного рішення суду, розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 31.03.2025 за №63-ОС скасовано розпорядження селищного голови від 18 березня 2024 року № 56-ОС «Про звільнення ОСОБА_4 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 31.03.2025 за №64-ОС попереджено ОСОБА_1 – начальника відділу соціального захисту населення та хорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради про зміни в організації виробництва і праці внаслідок ліквідації відділу у структурі виконавчого комітету селищної ради та можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у встановленому законом порядку.
31.03.2025 відповідачем повідомлено позивача листом № 658/04-15/ про зміни в організації виробництва і праці та можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, позивач вказане повідомлення отримав про що свідчить його підпис від 31.03.2025.
Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 14.07.2025 за №137-ОС ОСОБА_1 звільнений з 15.07.2025 з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради в зв`язку із змінами в організації праці, скороченням чисельності та штату працівників, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
Позивач не погодився із Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 14.07.2025 за №137-ОС, звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами; посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи
Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів міських рад.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, визначаються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Статтею 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачені підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 зазначеного Закону, крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом 280/97-ВР, цим та іншими законами України.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, серед іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
У свою чергу ч. 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Так, спірні правовідносини виникли з приводу правомірності розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 14.07.2025 № 137-ОС «Про звільнення ОСОБА_3 ».
У ході судового розгляду встановлено, що рішенням тридцять п`ятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання від 05.09.2023 № 7 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Новосанжарської селищної ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» внесені зміни до структури виконавчих органів Новосанжарської селищної ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів (згідно з додатком 1), затверджених рішенням другої позачергової сесії селищної ради восьмого скликання від 18.12.2020 № 25 (зі змінами), а саме:
- скорочений штат та чисельність апарату виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради в кількості 8 штатних одиниць;
- ліквідований відділ соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 за №56-ОС ОСОБА_1 звільнений з 19.03.2024 з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі 440/4720/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 440/4720/24 - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправним та скасовано Розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 18.03.2024 № 56-ОС «Про звільнення ОСОБА_3 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області з 19.03.2024. Стягнуто з Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2024 по 26.03.2025 в розмірі 285487 (двісті вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 08 коп.
Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не дотримався вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, що проявилося у невиконанні обов`язку щодо пропонування позивачу усіх вакантних посад, які він міг обійняти з урахуванням кваліфікації, тобто встановлено порушення процедури звільнення позивача.
На виконання вказаного рішення суду, розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 31.03.2025 за №63-ОС скасовано розпорядження селищного голови від 18 березня 2024 року № 56-ОС «Про звільнення ОСОБА_4 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.
Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 31.03.2025 за №64-ОС попереджено ОСОБА_1 – начальника відділу соціального захисту населення та хорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради про зміни в організації виробництва і праці внаслідок ліквідації відділу у структурі виконавчого комітету селищної ради та можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у встановленому законом порядку.
Відповідно до розпорядження від 31.03.2025 №64-ОС «Про попередження ОСОБА_3 про зміни в організації виробництва і праці, пов`язаних з ліквідацією відділу, та можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів України про працю» позивач попереджений про зміни в організації виробництва і праці унаслідок ліквідації відділу у структурі виконавчого комітету селищної ради та можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів України про працю у встановленому законодавством порядку та фактичне вивільнення працівників шляхом видання окремого розпорядження не раніше ніж через 2 (два) місяці з дня їх попередження про майбутнє вивільнення.
31.03.2025 відповідачем повідомлено позивача листом № 658/04-15 про зміни в організації виробництва і праці та можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників із пропозицією про працевлаштування на вакантних посадах:
- головного спеціаліста – бухгалтера відділу бухгалтерського та господарського забезпечення;
- спеціаліста з бухгалтерського обліку відділу бухгалтерського та господарського забезпечення;
- державного реєстратора відділу Центра надання адміністративних послуг;
- інспектора відділу благоустрою при виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради;
- електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування;
- робітника з благоустрою відділу благоустрою при виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради;
- водія автотранспортних засобів відділу благоустрою при виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради;
- тракториста відділу благоустрою при виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради;
- опалювача відділу благоустрою при виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради;
- машиніста екскаватора одноковшового відділу благоустрою при виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради;
- спеціаліста І категорії у службі у справах дітей.
З матеріалів справи встановлено, що пропозиція про працевлаштування на вказані посади позивачем прийнята не була, але письмового повідомлення про це ним на адресу відповідача не направлялось.
Відповідач наголошував про необізнаність про відмову позивача від працевлаштування на запропоновані посади, за відсутності погодження чи відмови ОСОБА_1 , при отриманні письмових пропозицій про працевлаштування, про що також встановлено судом.
Розпорядженням селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 14.07.2025 за №137-ОС ОСОБА_1 звільнений з 15.07.2025 з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради в зв`язку із змінами в організації праці, скороченням чисельності та штату працівників, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
В ході розгляду справи позивач вказував про те, що відповідачем не запропоновано усіх вакантних посад, які він міг обійняти з урахуванням кваліфікації, відповідно до переліку наявних вакантних посад у виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради, в інших виконавчих органах ради, у комунальних закладах, установах, підприємствах Новосанжарської селищної ради наведених у листі від 12.08.2025 № 52/023-25.
Оцінюючи вказані твердження позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1-4 статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування» відносини органів місцевого самоврядування з юридичними особами, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки, що не належать до заходів державного нагляду (контролю), в юридичних особах, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.
Територіальні громади можуть створювати та бути учасниками господарських товариств та непідприємницьких товариств.
Для забезпечення досягнення соціальних та інших результатів у сфері охорони здоров`я, соціальній та/або гуманітарній сферах органи місцевого самоврядування можуть створювати комунальні некомерційні товариства, що діють на підставі статуту та не мають на меті одержання прибутку.
Комунальне некомерційне товариство є непідприємницьким товариством, єдиним учасником (засновником) якого є територіальна громада.
Територіальна громада як учасник комунального некомерційного товариства не несе відповідальності за його зобов`язаннями, крім випадків, передбачених законом.
Суд зауважує, що відповідно до частини 1, 5-7 статті 78 Господарського кодексу України (в редакції чинній станом на звільнення позивача) комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.
Найменування комунального унітарного підприємства повинно містити слова "комунальне підприємство" та вказівку на орган місцевого самоврядування, до сфери управління якого входить дане підприємство.
Комунальне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника та органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого воно входить.
Органами управління комунального унітарного підприємства є: керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав); наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і спрямовує діяльність керівника підприємства.
Наглядова рада комунального унітарного підприємства утворюється за рішенням органу, до сфери управління якого належить комунальне унітарне підприємство. Критерії, відповідно до яких утворення наглядової ради комунального унітарного підприємства є обов`язковим, а також порядок утворення, організації діяльності та ліквідації наглядової ради та її комітетів, порядок призначення членів наглядової ради затверджуються рішенням відповідної місцевої ради.
Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями призначати лише керівників комунальних закладів, установ, підприємств, що ним утворені та здійснює повноваження у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, що не належать до заходів державного нагляду (контролю), в юридичних особах, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади. Однак, орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями щодо призначення, переведення, звільнення працівників на вакантні посади комунальних підприємств (окрім керівників таких підприємств), 
З приводу не запропоновання вакантних посад у фінансовому відділі Новосанжарської селищної ради Полтавської області та у відділі освіти Новосанжарської селищної ради Полтавської області відповідно до переліку, викладеному у листі від 12.08.2025 № 52/023-25, суд зазначає, що позивачем не надано доказів, що вказані посади були вакантними станом на направлення повідомлення позивачу від 31.03.2025 № 658/04-15. 
Також суд звертає увагу позивача, що вказані посади знаходяться в іншій юридичній особі, зокрема в Новосанжарській селищній раді Полтавської області (код ЄДРПОУ 21044987), в той час, як позивач працював в іншій юридичній особі - виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради Полтавської області (код ЄДРПОУ 04382553).
Таким чином посилання позивача про те, що відповідачем не запропоновано усіх вакантних посад, які він міг обійняти з урахуванням кваліфікації у виконавчому комітеті Новосанжарської селищної ради, в інших виконавчих органах ради, комунальних закладах, установах, підприємствах Новосанжарської селищної ради Полтавській області є необґрунтованими.
Суд зазначає, що станом на час розгляду даної справи, рішення тридцять п`ятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання від 05.09.2023 №7 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Новосанжарської селищної ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» на час розгляду даної справи є чинним, ніким не оскаржувалось, не скасовувалось.
КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. Так, КЗпП України визначає можливість працівника оскаржити наказ (розпорядження) про його звільнення. Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 Господарського кодексу України (станом на час звільнення позивача) визначено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Суд не може вдаватись у доцільність скорочення чисельності або штату працівників. І власник має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис, зменшувати чисельність одних посад, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності, або збільшити чисельність інших посад. Оскільки підприємство або установа мають право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, обговорення питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників лежить поза межами компетенції суду.
Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.03.2019 у справі №755/3495/16-ц, постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 127/9454/20.
Суд враховує, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.12.2021 у постанові 1840/2970/18 цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Верховний Суд зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.
Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988), встановлено, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.
Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002).
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про дотримання відповідачем порядку та підстав розірвання трудового договору із ОСОБА_1 у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з ліквідацією відділу, та наступним вивільненням у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
Оскільки позивач протягом двох місяців з моменту отримання повідомлення від 31.03.2025 не надав відповідачеві погодження чи відмови від запропонованих посад, а також не прийняв пропозицію щодо подальшого працевлаштування та не надав згоди на запропоновані йому посади, враховуючи чинне рішення тридцять п`ятої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання від 05.09.2023 р. №7 «Про внесення змін до структури виконавчих органів Новосанжарської селищної ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», розпорядження селищного голови від 31.03.2025 №64-ОС «Про попередження ОСОБА_3 про зміни в організації виробництва і праці, пов`язаних з ліквідацією відділу, та можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів України про працю», повідомлення про можливе вивільнення від 31.03.2025 № 658/04-15, статті 40, 44, 47, 49-2 КЗпП України, розпорядженням від 14.07.2025 №1137-ОС «Про звільнення Бориса Федоренка» ОСОБА_1 звільнений з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради 15.07.2025 у зв`язку зі змінами в організації праці, скороченням чисельності та штату працівників, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
Відтак, відповідачем під час прийняття оскарженого розпорядження було належно виконано вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду в такій юридичні особі.
Так само не визнаються судом доводи позивача про те, що відповідач мав обов`язок запропонувати позивачу вакантну посаду у структурах Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради, оскільки Виконавчий комітет Новосанжарської селищної ради (де працював позивач) є самостійною юридичною особою, а відтак робота у інших юридичних особах Новосанжарської селищної ради (у тому числі комунальних закладах Новосанжарської селищної ради) у розумінні КЗпП не є роботою на тому самому підприємстві, в установі, організації, з якої звільнений позивач у зв`язку із скороченням штату працівників.
Таким чином, наведене свідчить, що розірвання трудового договору з позивачем супроводжувалося з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також з дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (було забезпечено попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці, запропоновано всі наявні вакансії станом на час попередження про майбутнє вивільнення в такій юридичні особі).
З огляду на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач на підставі належних, достовірних допустимих та достатніх доказів довів обґрунтованість та правомірність спірного розпорядження, яке ним прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин. 
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В даній справі відповідач довів правомірність та обґрунтованість розпорядження від 14.07.2025 №137-ОС «Про звільнення ОСОБА_3 » за яким ОСОБА_1 звільнений з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради 15.07.2025 у зв`язку зі змінами в організації праці, скороченням чисельності та штату працівників, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.
Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 14.07.2025 за №137-ОС про звільнення з 15.07.2025 ОСОБА_1 з посади начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради задоволенню не підлягають.
Позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради та стягнення з виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на посаді є похідними позовними вимогами і, відповідно, з урахуванням висновків суду про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування Розпорядження селищного голови Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області від 14.07.2025 за №137-ОС, задоволенню не підлягають.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради (вул. Центральна, 23, смт Нові Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область, 39300, код ЄДРПОУ 04382553), Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області (вул. Центральна, 23, смт Нові Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область, 39300, код ЄДРПОУ 21044987) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на дане рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І.Г. Ясиновський