Ухвала

16 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 175/19272/24 
провадження № 61-2722ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крат В. І. розглянув касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року у складі судді: Журавель Т. С., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Макарова М. О., Пищиди М. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Відділу освіти, культури, молоді та спорту Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Відділу освіти, культури, молоді та спорту Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що 09 червня 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1221486200:03:170:0001, із зміною цільового призначення з «Для ведення особистого селянського господарства» (код КВЦПЗД - 01.03) на «Для сінокосіння і випасання худоби» (код КВЦПЗД - 01.08), для подальшої передачі вказаної ділянки йому в оренду.

Листами Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області була надана інформація про те, що на пленарному засіданні ради прийняте рішення від 25 травня 2023 року, згідно якого земельна ділянка з кадастровим номером 1221486200:03:170:0001 передана у постійне користування Відділу освіти, молоді та спорту Новоолександрівської сільської ради.

Позивач зазначав, що станом на час отримання зазначених листів на офіційному сайті ради у рішенні зазначений інший кадастровий номер - 1221481500:03:170:0001, а не запитуваний у його клопотанні - 1221486200:03:170:0001.

12 липня 2023 року позивачем під час перегляду офіційного сайту ради було виявлено, що до протоколу та рішення сесії були внесені зміни, які полягали у підміні кадастрових номерів земельної ділянки, де замість 1221481500:03:170:0001, вже значилося 1221486200:03:170:0001. Виправлення в протоколі 34 сесії ради від 25 травня 2023 року здійснено на підставі резолюції сільського голови, при цьому акт під час внесення змін (виправлень) до протоколу не складався.

Оскільки передача земельної ділянки Відділу освіти, культури, молоді та спорту Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області була здійснена з грубими порушеннями норм чинного законодавства, позивач вважав, що вона повинна була бути надана в оренду саме йому.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд:
визнати незаконними дії Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо внесення змін до рішення сесії від 25 травня 2023 року № 3389-34/VІІІ в частині виправлення кадастрового номеру ділянки, скасувавши рішення сесії та державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
позивачем не доведено порушення його права Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області у зв`язку з внесенням змін до рішення сесії від 25 травня 2023 року № 3389-34/VІІІ в частині виправлення кадастрового номеру ділянки, оскільки на момент звернення позивача до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому земельної ділянки з кадастровим номером 1221486200:03:170:0001, останнього було повідомлено, що бажана земельна ділянка вже перебуває у власності юридичної особи. Отже, дії органу місцевого самоврядування не призвели до припинення права власності позивача на земельну ділянку, яку він бажав отримати, у зв`язку з чим є правомірними;
відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові, про що зроблено висновок, зокрема і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;
рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або не визнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні;
водночас, відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутні докази порушення прав позивача, оскільки судом встановлено, що на пленарному засіданні Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області було прийняте рішення від 25 травня 2023 року № 3389-34/VІІІ, згідно якого земельна ділянка з кадастровим номером 1221481500:03:170:0001 передана у постійне користування Відділу освіти, молоді та спорту Новоолександрівської сільської ради, при цьому у зв`язку з технічною опискою у кадастровому номері, на підставі резолюції сільського голови, на офіційному сайті сільської ради були внесені виправлення в рішенні сесії № 3389-34/VIII від 25 травня 2023 року та в протоколі пленарного засідання 34 сесії VIII скликання від 25 травня 2023 року на кадастровий номер 1221486200:03:170:0001;
колегія суддів дійшла висновку, що внесення змін в рішення сесії № 3389-34/VIII від 25 травня 2023 року шляхом виправлення описки в частині кадастрового номеру виділеної ділянки не створює, а ні для ОСОБА_1 , а ні для будь-яких інших осіб жодних правових наслідків;
окрім цього, апеляційний суд звернув увагу, що в Україні діє КАТОТТГ (Кодифікатор адміністративно-територіальних одиниць та територій територіальних громад), затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26 листопада 2020 року № 290 (у редакції наказу Мінрегіону від 12 січня 2021 року № 3) (далі - Кодифікатор), який запроваджений у деклараціях на заміну Класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України (КОАТУУ). Відповідно до довідника КАТОТТГ Новоолександрівська територіальна громада Дніпровського району Дніпропетровської області має код КАТОТТГ UA12020130010023313, код КОАТУУ 1221486201. Отже, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1221486200:03:170:0001 відповідає Кодифікатору адміністративно-територіальних одиниць та територій територіальних громад. Водночас, згідно відомостей з довідника КАТОТТГ на території Дніпропетровської області земельні ділянки з кодом КОАТУУ 1221481500 відсутні. Таким чином, наведеним спростовуються доводи позивача про те, що дії Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо внесення змін до рішення сесії від 25 травня 2023 року № 3389-34/VІІІ в частині виправлення кадастрового номеру ділянки є незаконними;
апеляційний суд виснував, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові, про що зроблено висновок, зокрема і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). З огляду на вказане колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із недоведеністю позивачем порушення його прав оскаржуваним рішенням сільської ради;
апеляційним судом відхилено доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, встановленим в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 160/24048/23. Оскільки ухвалюючи рішення у справі № 160/24048/23 місцевий окружний адміністративний суд дійшов висновку, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у наданні дозволу належить до виключних повноважень Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. При цьому рішення, дії або бездіяльність міської ради щодо надання земельних ділянок можуть бути оскаржені до суду. При цьому, суд зазначив, що згідно пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону. Частиною першою статті 59 цього Закону встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства суд виснував, що розгляд клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в порядку відповіді на звернення громадянина вчинено відповідачем не у визначений законодавцем спосіб. Водночас у цій справі предметом позову є визнання незаконними дій Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо внесення змін до рішення сесії від 25 травня 2023 року № 3389-34/VІІІ в частині виправлення кадастрового номеру ділянки, яка була передана у постійне користування Відділу освіти, молоді та спорту Новоолександрівської сільської ради. Тобто, вказаним рішенням сільської ради жодним чином не порушуються права та обов`язки позивача ОСОБА_1 . Разом з тим, відновлення свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання позивач може отримати за наслідками розгляду адміністративної справи № 160/24048/23 та у разі прийняття рішення сільською радою, яке буде стосуватися безпосередньо прав позивача;
ураховуючи викладене, апеляційний суд виснував, що позивачем не доведено порушення його права Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області у зв`язку з внесенням змін до рішення сесії від 25 травня 2023 року № 3389-34/VІІІ в частині виправлення описки кадастрового номеру ділянки, оскільки на момент звернення позивача до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому земельної ділянки з кадастровим номером 1221486200:03:170:0001, останнього було повідомлено, що бажана земельна ділянка вже перебуває у власності юридичної особи. Отже, дії органу місцевого самоврядування не призвели до припинення права власності позивача на земельну ділянку, яку він бажав отримати, у зв`язку з чим є правомірними;
доводи апеляційної скарги про те, що станом на час звернення позивача до сільської ради (09 червня 2023 року) земельна ділянка знаходилася в комунальній власності місцевої громади, при цьому, ні фактично, ні формально не була передана будь-якій особі у власність чи користування - не заслуговують на увагу, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що спірна земельна ділянка рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 25 травня 2023 року № 3389-34/VІІІ була передана у постійне користування відділу освіти, молоді та спорту Новоолександрівської сільської ради.

ОСОБА_1 02 березня 2026 року через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року (повне судове рішення складено 30 січня 2026 року).

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 19 березня 2026 року ці недоліки було усунуто, зокрема, подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 однією з підстав касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах). Обґрунтовуючи указану підставу касаційного оскарження судового рішення, ОСОБА_1 вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 34 частини 1 статті 26, статей 46, 47, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр»(правовідносини щодо внесення змін до оприлюдненого рішення сесії сільської ради стосовно земельних відносин (зокрема, заміни кадастрового номера земельної ділянки - унікального ідентифікатора об`єкта у Державному земельному кадастрі) поза пленарним засіданням ради, без дотримання процедури, передбаченої статтями 26, 46, 47, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Від вирішення цього питання залежить правовий захист невизначеного кола осіб у всіх справах, де органи місцевого самоврядування після виникнення правового конфлікту «виправляють» зміст набраних чинності рішень сесій поза встановленою процедурою. Без чіткої позиції Верховного Суду виконавчі органи ОМС фактично набувають можливість ретроактивно змінювати зміст своїх рішень, що системно руйнує принципи правової визначеності та стабільності правовідносин у сфері земельних відносин. Також ОСОБА_1 вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: щодо застосування статті 33 ЗК України та статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство». Відсутність висновку ВС щодо можливості передачі ділянки ОСГ у постійне користування юридичній особі публічного права створює невизначеність, яка дозволяє ОМС обходити обмеження цільового призначення земель та створює загрозу для раціонального використання земель сільськогосподарського призначення.

Касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Касаційний суд вже вказував, що у разі касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 18 серпня 2021 року в справі № 759/4747/16-ц (провадження № 61-4673св20)).

Аналіз пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України свідчить, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (див. подібний висновок в пункті 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22)).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення. Формальна вказівка на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначення в уточненій касаційній скарзі щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: щодо застосування пункту 34 частини 1 статті 26, статей 46, 47, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр»; щодо застосування статті 33 ЗК України та статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» необґрунтоване, оскільки  ОСОБА_1 не обґрунтовано неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права та власне необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цих норми для правильного вирішення справи, а тому не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Тому особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню. 

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2026 року в частині підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат