Справа № 727/83/26 
Провадження № 2/727/831/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повне)

12 травня 2026 року м.Чернівці 
Шевченківський районний суд м.Чернівців у складі:
головуючої судді М.Є. Бойко,
за участю:
секретаря судових засідань В.В. Васківчук ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, плати за навчання та додаткових витрат на утримання дітей,
В С Т А Н О В И В :
Позивачка звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівців з позовом про стягнення аліментів, плати за навчання повнолітнього сина та додаткових витрат на утримання дітей, в якому ( з урахуванням у подальшому збільшення нею позовних вимог) просить суд:
- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь частину понесених додаткових витрат на оплату навчання їх повнолітнього сина в розмірі 37 507 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в загальному їх розмірі 6392 грн. щомісячно, починаючи з дати пред?явлення позову;
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь частину додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 2104 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову.
Обгрунтовуючи такі вимоги, вказує, що з 2005 року перебувала з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, а з 22.06.2010 року – в зареєстрованому шлюбі; ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 - син ОСОБА_4 .
Зазначає, що протягом останніх двох років вона та відповідач фактично проживають окремо, а з січня 2024 року остаточно припинили подружні відносини та ведення спільного господарства. Діти залишилися проживати з нею та перебувають на її повному утриманні. Добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач, не виконуючи такі свої батьківські обов`язки, відмовляється.
Разом з тим, їй відомо що ОСОБА_5 працевлаштований, а також отримує не офіційні доходи, не має інших осіб на утриманні, на праві часткової власності йому належить частка земельної ділянки та будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а тому він, враховуючи, що їх повнолітній син ОСОБА_3 на даний час продовжує навчання, може щомісячно сплачувати аліменти на утримання їх дітей у твердій грошовій сумі в загальному їх розмірі 6 392 грн. , тобто по 3 196 грн. на кожного з синів, що є прожитковим мінімумом на одну дитину, на підставі ст.ст. 180, 199 СК України .
Також позивачка вказує, що за навчання їх сина ОСОБА_3 в університеті , згідно договору, укладеного особисто відповідачем з цим навчальним закладом 14.08.2024 року та додаткової угоди до нього від 10.04.2025 року , нею було сплачено 14.08.2024 року кошти в сумі 19 265 грн. , 27.01.2025 року – 17 220 грн, 19.08.2025 року – 19 075 грн, 05.02.2026 року – 19 705 грн., що в загальній сумі складає 75 015 грн., а тому частина цих витрат підлягає стягненню з відповідача на її користь.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що, беручи до уваги умови договору про надання освітніх послуг, рік навчання ОСОБА_3 коштує 38 500 грн., а тому сума таких щомісячних витрат дорівнює 3 208 грн. Їх з відповідачем неповнолітній син ОСОБА_4 відвідує спортивні заняття з карате у СК «Лідер», вартість яких кожного місяця становить 1000 грн.. Таким чином, сума додаткових витрат на двох дітей складає 4208 грн., а тому вона просить стягувати їх частину, тобто 2 104 грн., щомісячно з відповідача на свою користь на підставі ст. 185 СК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін .
21.04.2026 року представник відповідача - адвокат Сарафінчан І.Ф. подала до суду письмові пояснення, в яких щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення оплати на навчання повнолітньої дитини в сумі 37 507 грн. вказує про відсутність підстав для її задоволення, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі, а також не підтверджено відсутність у сина, який навчається, доходу з інших джерел, з огляду на те, що він є вже повнолітнім та працездатним. Натомість, у відповідача відсутня можливість надавати матеріальну допомогу останньому в заявленому позивачкою розмірі, оскільки він працює водієм та за період з жовтня 2025 року по лютий 2026 отримав 45 457,24 грн. заробітної плати, крім того, він є інвалідом ІІІ групи внаслідок перенесеної хвороби та операції по видаленню однієї нирки, а також його матір потребує допомоги в силу свого похилого віку та наявних у неї захворювань.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання обох дітей в сумі 6 392,00 грн. щомісячно представник відповідача посилається на її невідповідність вимогам ст.182 СК України з огляду на мінімальний розмір аліментів для дітей від 6 до 18 років, який з початку 2026 року становить 1756 грн., а щодо аліментів на повнолітню дитину – на доводи, викладені нею у запереченнях щодо стягнення половини вартості навчання. 
Також адвокат Сарафінчан І. у своїх поясненнях заперечує проти стягнення з відповідача частини додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 2 104,00 грн щомісячно, вказуючи, що такі вимоги можуть бути заявлені виключно щодо дитини, яка не досягла повноліття. Крім того, вважає, що позивачкою не доведено понесення нею таких витрат і відносно неповнолітнього сина, оскільки надана нею довідка спортивного клубу «Лідер» про відвідування ним секції карате без надання відповідного договору не є належним доказом на їх підтвердження, до того ж ОСОБА_1 не надано будь-яких розрахункових документів щодо здійснення нею оплати за відвідування сином цього спортивного клубу.
Одночасно представник відповідача у відзиві на позов зауважила про те, що позивачка стверджує про належність відповідачу на праві власності частки земельної ділянки та частки будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , проте в провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебуває цивільна справа №727/13350/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ зазначеного нерухомого майна.
З урахуванням викладеного в сукупності адвокат Сарафінчан І. вважає, що підстави для задоволення всіх позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.
У судове засідання позивачка, відповідач та його представник не з`вилися, ОСОБА_1 та адвокат Сарафінчан І. письмово просили його проводити без їх участі.
Враховуючи неявку сторін, та на підставі ч.ч.1,3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності її учасників та не фіксувати судовий процес за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.
Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Навчання дитини з метою отримання професії не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.
При цьому статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.
Також, відповідно до вимог ст.182, ст.183 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до наведеного, матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.
Згідно зі ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно із ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
За змістом ст. 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Слід також зазначити, що у відповідності до п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
У постанові від 04.12.2019 року у справі №320/383/19 Верховний Суд зауважив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
У постанові від 08 травня 2023 року у справі №756/9882/19 Верховний Суд погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про те, щоб стягнути додаткові витрати на навчання дитини, оскільки обрання навчального закладу здійснювалося обома батьками.
У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року в справі №545/3115/19 міститься правовий висновок про те, що витрати на ремонт технічних пристроїв, на лікування, відвідування секцій і позашкільних закладів не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини. 
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб 22 червня 2010 року, актовий запис №805, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.06.2010 року( а.с.7). 
Сторони мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей: серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.а.с.8,9) .
З довідки № 165 від 03.09.2024 року та з довідки №307 від 01.12.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 є студентом факультету історії, політології та міжнародних відносин Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича спеціальності 291 Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії на контрактній основі, освітня програма Міжнародні відносини денної форми здобуття освіти, термін навчання: 01.09.2024 року - 30.06.2028 року (а.с.10-11).
Згідно з довідкою Чернівецького обласного спортивного клубу «Лідер» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спортсменом та відвідує секцію карате тричі на тиждень. Всі оплати за тренування, змагання та інші спортивні заходи вносить вчасно його мати – ОСОБА_1 . Вартість місячного абонемента складає 1000 грн. ( а.с.17).
Відповідно до довідки про заробітну плату від 13.03.2026 року ОСОБА_2 працює в Державній службі з лікарських засобів та контроль за наркотиками у Чернівецькій області з 10 жовтня 2025 року на посаді водія автотранспортних засобів, його заробітна плата з 10 жовтня 2025 року по 28 лютого 2026 року включно складає 59 035,40 грн. (а.с.39).
Відповідно до витягу з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи №73/25/3953/В від 28.08.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є особою з інвалідністю 3 групи ( а.с.40-43)
Відповідно до медичного висновку №447 від 10.04.2026 року КНП «Міська поліклініка №2» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , потребує курсів амбулаторного та стаціонарного лікування ( а.с.48).
Встановивши наведені обставини, суд виходить з того, що син позивачки та відповідача - ОСОБА_4 є неповнолітнім, їх повнолітній син - ОСОБА_3 не досяг 23-річного віку, продовжує навчання у закладі вищої освіти та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та має право на утримання від батьків відповідно до статті 199 СК України, а також враховує наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу, бажання позивачки на отримання аліментів саме в твердій грошовій сумі, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, обов`язок відповідача утримувати дітей та вищезазначені положення Сімейного кодексу та ЦПК України, рівність обов`язків батьків щодо утримання дітей, а також те, що вони проживають разом із позивачкою, що тягне за собою більше витрат. 
Доводи сторони відповідача про відсутність підстав для стягнення з нього аліментів на дітей є необґрунтованими у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітньої дитини сторін у забезпеченні належного її матеріального утримання, а також, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність усіх умов, передбачених статтею 199 СК України.
Так, повнолітній ОСОБА_3 досяг повноліття, однак не досяг 23-річного віку, продовжує навчання у закладі вищої освіти за денною формою та не має самостійного стабільного доходу, достатнього для забезпечення власних потреб та оплати навчання, що відповідачем не спростовано, сам факт його працездатності не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі батьків .
Доводи відповідача про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти у зв`язку з незначним доходом також не є підставою для повного звільнення від такого обов`язку.
Долучені апелянтом довідки (виписки із медичних документів на його ім`я) самі по собі не можуть бути розцінені як достатні докази на підтвердження його скрутного матеріального становища, оскільки не містять відомостей про майновий стан відповідача.
Крім того, зазначена в цих документах інформація про стан здоров`я відповідача ОСОБА_7 (а.с.а.с.40-46) не свідчить про втрату ним працездатності і не може бути підставою для звільнення від обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення його дітей.
Суд також не приймає до уваги посилання адвоката відповідача на наявність в останнього матері похилого віку, яка має незадовільний стан здоров`я, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту її перебування на його утриманні та про матеріальну неспроможність останньої себе забезпечити. Само по собі зазначення такого аргументу не є беззаперечним фактом та має бути доведено у передбачений цивільним процесом спосіб.
Разом з тим, твердження позивачки про наявність у відповідача неофіційних доходів не доведені нею належними та допустимими доказами, а факт перебування у власності ОСОБА_2 нерухомого майна не свідчить про розмір його реального доходу. 
При цьому суд враховує, що відповідачем були надані відомості про його офіційний дохід. 
Так, згідно з довідкою Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Чернівецькій області від 13.03.2006 року заробітна плата ОСОБА_2 у період з жовтня 2025 року по лютий 2026 року ( без утримання податків та інших обов`язкових платежів) складає 59 035,40 грн. (близько 11 800 гривень на місяць). 
За таких обставин, суд не має підстав для задоволення позову в цій частині у повному обсязі, оскільки заявлені вимоги не підтверджені належними доказами платоспроможності ОСОБА_2 .. Водночас, суд не може обмежитися і мінімально гарантованим розміром аліментів, що пропонує сторона відповідача та вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка буде достатньою для забезпечення потреб дітей, але не стане надмірним тягарем для відповідача, враховуючи його працездатність та реальний дохід.
Таким чином, суд вважає обґрунтованим та справедливим стягнути з відповідача на користь Позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно на утримання кожної дитини. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, є співмірним, відповідає принципам розумності та справедливості, забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів і не стане тягарем для останнього, враховуючи його реальний дохід, оскільки загальна сума аліментних зобов`язань відповідача складатиме 4 000 гривень на місяць, що становить близько 30 % від його заявленого місячного доходу та відповідає нормам Сімейного кодексу України.
У частині визначення моменту, з якого слід стягувати аліменти, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову.
Згідно з приписами частини шостої статті 124 Цивільного процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга або інші документи здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Таким чином, закон чітко пов`язує момент пред`явлення позову саме з датою його передачі до установи поштового зв`язку, а не з датою реєстрації канцелярією суду.
Відповідно до штемпелю на наявному в матеріалах справи поштовому конверті, а також - трекінгу відстеження відправлень датою відправки позивачкою поштової кореспонденції є 31.12.2025 року . Таким чином, оскільки позовна заява була здана до відділення поштового зв`язку раніше за її фактичне отримання судом – 06.01.2026 року, датою початку стягнення аліментів слід визначити 31.12.2025 року.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання (ст..430 ЦПК України).
Також судом встановлено, що згідно з договором №11-53 від 14.08.2024 року про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти - Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича (виконавець) та відповідачем по справі ОСОБА_2 (замовник), загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_3 становить 136 400 гривень. Розмір плати за один рік становить 34 100 грн. (а.с.12 ).
Відповідно до п.4 цього договору замовник зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених цим договором.
Пунктом 8 договору передбачено право виконавця змінювати розмір плати за начання, але не частіше одного разу на рік і не більше як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік з обов`язковим інформуванням про це замовника та укладанням додаткової угоди до цього договору.
Відповідно до п.10 вказаного договору замовник зобов`язаний безготівково вносити плату за кожен перший семестр поточного навчального року до 25 серпня, за кожен другий семестр поточного навчального року – до 25 січня.
Згідно з п.12 договору в разі несвоєчасної оплати освітніх послуг одержувач ( ОСОБА_3 ) відраховується з університету. 
З додаткової угоди №1 від 10.04.2025 року до договору №11-53 від 14.08.2024 року, також підписаної замовником ОСОБА_2 , вбачається згода його сторін на внесення змін до п.9 , згідно з якими загальна вартість освітньої послуги, що надається ОСОБА_3 , становить 148 550 грн., розмір плати за один рік складає 38 150 грн. ( (а.с.13).
Згідно з копіями відповідних квитанцій, наявних у матеріалах справи, оплату навчання сина ОСОБА_3 на першому та другому курсі Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича здійснено його матір`ю ОСОБА_1 (а.с.а.с.14-16, 26), що стороною відповідача не заперечується. 
З наведеного вбачається, що відповідач особисто уклав з Чернівецьким національним університетом імені Юрія Федьковича договір №11-53 від 14.08.2024 року, а також додаткову угоду до нього №1 від 10.04.2025 року щодо надання освітньої послуги та зобов`язався своєчасно вносити плату за неї в розмірах та в порядку, встановлених цим договором та угодою, зокрема - 34 100 грн. за 2024 рік та 38 150 грн. за 2025 рік, про що свідчить його власноручний підпис в цих документах.
Даний факт слід трактувати як доказ про узгодження між сторонами питання щодо навчання дитини, обрання ними навчального закладу спільно та розмір витрат, тягар яких повинен нести і відповідач.
Проте своїх зобов`язань за вказаним договором та додатковою угодою ОСОБА_2 не виконує, вказані витрати повністю були оплачені позивачкою самостійно, що підтверджується документально та не заперечується стороною відповідача,  а тому з нього слід стягнути на відшкодування таких витрат 36 125 грн. на користь ОСОБА_1 , оскільки остання заявила вимоги про стягнення їх 50 відсотків, вартість навчання за вказаний у позові період, як вбачається з договору №11-53 від 14.08.2024 року та додаткової угоди до нього №1 від 10.04.2025 року, в загальному розмірі становить 72 250 грн., а не 75 015 грн., як стверджує позивачка. 
При цьому суд також враховує, як вже зазначалося вище, що відповідач є особою працездатного віку, а, відтак, спроможний сплатити половину понесених позивачкою цих витрат на навчання сина.
Водночас, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача частини додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 2 104,00 грн. кожного місяця, які складаються відповідно до змісту позову з половини щомісячних витрат на навчання повнолітнього сина ОСОБА_3 , розрахованих позивачкою шляхом поділу вартості освітньої послуги за рік за умовами додаткової угоди №1 від 10.04.2025 року до договору №11-53 від 14.08.2024 року – 38 500 грн. на 12 місяців, тобто в сумі 3208 грн. та з вартості місячного абонемента – 1000 грн. на відвідування неповнолітнім сином ОСОБА_4 спортивного клубу «Лідер», виходячи з такого.
Позивачкою не доведено наявності особливих обставин, які б зумовлювали додаткові витрати на заняття спортом неповнолітнього ОСОБА_4 у розумінні ст. 185 СК України, тоді як подання доказів на обґрунтування позову є її прямим обов`язком.
Вимогу позову щодо оплати відповідачем вартості освітньої послуги на майбутнє - частково кожного місяця суд також вважає необґрунтованою з огляду на те, що згідно з укладеним відповідачем договором №11-53 від 14.08.2024 року про надання освітніх послуг відповідач зобов`язаний оплачувати таку послугу саме навчальному закладу та двічі на рік. Отже, понесення таких витрат ОСОБА_1 у разі невиконання відповідачем зазначеного обов`язку є лише прогнозованими нею обставинами, а відповідні вимоги - передчасними, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають. 
Згідно до ч. 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскілька позивачка від таких витрат звільнена, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 115,27 грн., враховуючи, що у позові було заявлено три вимоги: про стягнення аліментів (задоволено на 62,58 %), про стягнення додаткових витрат (відмовлено) та про стягнення половини вартості навчання ( задоволено на 96,32%), а саме: 833,06 грн. (1331,20 грн. х 62,58%) + 1282,21 грн. (1331,20 грн. х 96,32%) = 2 115 грн. 27 коп. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 289, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, плати за навчання та додаткових витрат на утримання дітей задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 2 000 , 00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду - 31.12.2025 року і до досягнення ним повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 , аліменти на утримання повнолітнього синаОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі, в розмірі 2 000 ,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду - з 31.12.2025 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним 23-х років.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Рішення у частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 ,  частину вартості освітньої послуги за навчання повнолітнього синаОСОБА_3 в сумі 36 125 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 115 гривень 27 копійок. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 15.05.2026 року.

Суддя М.Є. Бойко