Справа № 464/8453/25
пр.№ 2/464/695/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2026 м. Львів
Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді Мички Б.Р.
секретаря судових засідань Ільницької О.В.
за участю: представника позивача Манукян М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -
встановив:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Манукян М.А., звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 16 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ЛМУ, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис N?3614. Під час шлюбу у них народилась спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Франківського райошного суду м.Львова від 07.05.2019 року шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу дитина Сторін - ОСОБА_3 проживає постійно із матір?ю - ОСОБА_1 без реєстрації з огляду на відсутність згоди Відповідача. Аліменти на дитину стягуються із Відповідача на користь Позивача в примусовому порядку на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26.09.2018 року, зміненого відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 04.02.2019 року. Відповідач у зв`язку із поширенням пандемії COVID-19 залишив територію України та виїхав до Республіки Індонезія (о.Балі), після чого фактично самоусунувся від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини. За період із 2020 року по даний час Відповідач лише декілька раз спілкувався із сином в телефонному режимі. Останній раз Відповідач спілкувався із сином більше трьох років назад. Незважаючи на наявність у Відповідача номеру телефону сина та неодноразові дзвінки сина до батька, останній не виявляв бажання спілкуватись із сином та припинив будь-яке спілкування. Зважаючи на систематичний та тривалий характер невиконання Відповідачем своїх батьківських обов`язків Позивач вважає підставним позов та просила його задоволити.
Представник Відповідача – адвокат Бриковська Дар`я Олексіївна подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила підставність позову та просила відмовити у його задоволенні. Відзив обгрунтований тим, що Відповідач дійсно виїхав на початку 2020 року за межі території України до Республіки Індонезія, де постійно проживає згідно долученої посвідки на постійне проживання і не повертався на територію України по даний час. Відповідач делегував свої повноваження щодо утримання дитини своїй матері, що підтверджується міжнародними переказами. Крім цього, представник Відповідача вважає що надані Позивачкою до суду докази не свідчать про злісне ухилення Відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини. Вважає, що враховуючи відсутність заборгованості по сплаті аліментів на дату подання позову, то позов безпідставний і не підлягає до задоволення.
Ухвалою суду від 03.12.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 06.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача Манукян М.А. вказала, що підтримують позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. Від представника Відповідача адвоката Бриковської Д.О. надійшов відзив на позовну заяву та заява про розгляд справи без участі Відповідача та його представника. 
Третя особа подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечила щодо задоволення позовних вимог.
Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.11.2016, актовий запис № 3815, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.09.2018, зміненого відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 04.02.2019, вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 8 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Встановлено, що на примусовому виконані Франківського відділу ДВС м. Львів знаходиться виконавчий лист № 464/2159/18 від 26.02.2019, виданий Сихівським районним судом м. Львова (виконавче провадження № 58610241), про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 грн. щомісячно, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 20.04.2018 до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24.11.2020 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 за період з 01.03.2020 по 08.07.2020 в розмірі 17 120 (сімнадцять тисяч сто двадцять) грн. 
Згідно з рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17.03.2021 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.08.2020 по 17.12.2020 в розмірі 27 360 (двадцять сім тисяч триста шістдесят) грн. 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22.01.2025 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 за період із 01.09.2021 року по 01.09.2024 року у розмірі 267 520 (двісті шістдесят сім тисяч п`ятсот двадцять) грн.
Відповідачем не виконувались у повному обсязі зобов`язання по сплаті аліментів, що призвело до формування станом на 01 жовтня 2025 року заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 504000,00 гривень.
З метою примусового стягнення сформованої суми заборгованості державним виконавцем було реалізовано квартиру за адресою АДРЕСА_1 . 
Суд не бере до уваги твердження сторони Відповідача про належне виконання батьком обов`язку щодо утримання сина, так як в добровільному порядку аліменти останній не сплачує, тривалий час була значна сума заборгованості, яка погашена лише завдяки примусовій реалізації майна Відповідача. Факт відсутності заборгованості після проведення примусових заходів не спростовує доводів Позивача щодо тривалого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Згідно даних Державної прикордонної служби України Відповідач покинув територію України на початку 2020 року і по даний час не повертався. На даний час Відповідач постійно проживає в Республіці Індонезії, де останньому видано посвідку на постійне проживання. Протягом останніх років Відповідач абсолютно не спілкувався із сином, що пояснює конфліктними відносинами із Позивачем. Проте Відповідач не надав доказів вжиття заходів щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином чи відновлення такого спілкування після отримання копії позовної заяви. Сам лише факт заперечення щодо задоволення позовних вимог є недостатнім для підтвердження прояву інтересу до дитини та зміну поведінки батька.
Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Посилання Відповідача на неможливість належним чином виконувати свої батьківські обов`язки не заслуговує на увагу, так як в межах даної справи Відповідач мав представника, повноваження якого згідно ордера не обмежені. Таким чином, Відповідач мав можливість укласти договір із представником з метою захисту своїх прав, проте не зреалізував свої права. У такому разі посилання Відповідача на неможливість звернення до органу опіки та піклування з метою визначення способу участі у вихованні дитини через перебування за кордоном є необґрунтованими та суперечливими.
Вихованням та всебічним розвитком сина займається виключно мати – ОСОБА_1 , яка забезпечує належні умови для його фізичного, психологічного, інтелектуального та соціального зростання. Зокрема, дитина відвідує заняття з футболу в КЗ ДЮСШ «Рух», фінансування яких у повному обсязі здійснює мати, що підтверджується довідкою №59 від 14.11.2025 року.
Згідно з довідкою №01/144 від 13.11.2025 року, ОСОБА_3 навчається у 3-А класі ліцею №46 ім. В`ячеслава Чорновола Львівської міської ради. Класний керівник зазначає, що хлопчик є відкритим, емоційно чутливим, старанним, прагне до успіху, має добрі стосунки з однокласниками та педагогами. У характеристиці вказано, що вихованням дитини повністю займається мати, тоді як батько жодної участі у його вихованні не бере. Забезпечення та виховання дитини здійснює мати самостійно.
Характеристика від практичних психологів також є позитивною. ОСОБА_3 — врівноважений, активний та життерадісний хлопчик, який демонструє позитивне ставлення до навчання та шкільного життя. Проживає разом із мамою, бабусею та дідусем. За словами дитини, батька нема. З мамою у ОСОБА_4 теплі, довірливі та близькі стосунки: вона активно залучена до виховання, створює для нього умови психологічного комфорту, проводить з ним багато часу та підтримує його розвиток. Взаємини з бабусею та дідусем також добрі, сповнені підтримки й турботи. Загалом ОСОБА_4 росте у сприятливому, турботливому сімейному середовищі, що позитивно позначається на його емоційному стані, поведінці та шкільній адаптації.
Відповідно до акту обстеження квартири АДРЕСА_2 , а також зі слів сусідів квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 встановлено, що ОСОБА_3 , 2016 р.н. проживає за даною адресою без реєстрації разом з мамою ОСОБА_1 .
На виконання ухвали суду Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 від 30.01.2026 року. Згідно висновку вбачається, що на засіданні комісії 08.01.2026 року були присутні ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 . Мати, ОСОБА_1 , повідомила, що батько не цікавиться дитиною, не спілкується із ним, не вітає на дні народження та свята, також повідомила що у батька була велика заборгованість по сплаті аліментів, однак його квартира була продана, та від цієї суми була покрита заборгованість. Бабуся та дідусь по батьковій лінії також не підтримують відносини з онуком. ОСОБА_3 повідомив, що він батька не пам`ятає, батько до нього ніколи не дзвонить, не списуються у соціальних мережах. 
В процесі розгляду справи було допитано в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Позивача. Свідки підтвердили викладені в позові обставини та зазначили, що дитина після розірвання шлюбу бажала спілкуватись з батьком і мати сприяла такому спілкуванню. Проте Відповідач не проявляв інтересу до дитини, часто не відповідав на дзвінки дитини і самостійно не дзвонив. Після тривалого ігнорування Відповідачем дитини останній перестав дзвонити до батька і протягом останніх трьох років взагалі не спілкується з Відповідачем. Дитина важко пережила розірвання спілкування з батьком та пригнічений тим, що батько не бажає спілкуватись з ним. Тривалий час Позивачка спілкувалась з матір`ю Відповідача і просила поговорити з Відповідачем про зміну його поведінки відносно дитини, проте будь-якого результату не було. Вихованням та утриманням дитини займається лише Позивачка.
Також судом було здійснено опитування малолітнього ОСОБА_3 , який в присутності психолога пояснив що останній раз спілкувався із батьком три роки тому. Батько до нього не дзвонить і не відвідує, хоча номер телефону в дитини є незмінний і відомий Відповідачу. Проживає ОСОБА_3 з матір`ю, бабусею та дідусем (батьками Позивачки). Також дитина повідомила, що бабуся (мати Відповідача) передавала подарунки від себе, але тривалий час вже не спілкується з нею. Дідуся по батьковій лінії дитина взагалі не знає. На запитання суду – чи бажає дитина спілкуватись із батьком ОСОБА_3 повідомив, що не бажає спілкуватись із батьком, і якщо б він подзвонив, то не хотів би вже з ним поговорити.
Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.3,4 ст.155 СК України).
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. – в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також згідно положення ч.8 ст.7 СК України – регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
На перше місце ставляться "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
З огляду на досліджені письмові докази, покази свідків та думку дитини судом встановлено що Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських прав, не здійснював жодних спроб організувати особисте спілкування з дитиною, не намагався встановити контакт з сином (у тому числі засобами телефонного чи відеозв`язку, месенджерів, електронної пошти) навіть після повідомлення про розгляд справи в суді, не цікавиться життям та потребами дитини, не спілкується з Позивачкою для вирішення будь-яких питань виховання, навчання або розвитку сина. Така бездіяльність Відповідача свідчать про систематичне, тривале та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Таким чином суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Щодо стягнення із відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості у вказаній справі позивачем надано копії: договору про надання правничої допомоги № 07/06 від 07.06.2018, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Манукян М.А., з додатком № 4 до зазначеного Договору, де зазначено, що сума гонорару адвоката за підготовку та подання до суду даної позовної заяви становить 15 000 грн.; квитанції до прибуткового ордера № 19 від 24.11.2025, відповідно до якої зазначену суму грошових коштів в повному обсязі сплачено позивачкою за надані юридичні послуги. У зв`язку з цим, за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, такі витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Окрім того, відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Також Позивачем сплачено при подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.
Керуючись статтями 2, 76, 77, 82, 258, 263-265, 354 ЦПК України, –

вирішив:

Позов задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_5 ) батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_6 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень та 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНКОПП НОМЕР_2 .
Третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ 04056121, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 85.
Повний текст рішення складено 10 червня 2026 року.

Головуючий суддя Мичка Б.Р.