Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року        м. Рівне

Справа № 569/1866/26
Провадження № 33/4815/613/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
захисника – Дяденчука А.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Дяденчука А.І. інтересах ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2026 року, –

ВСТАНОВИВ:
 
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2026 року о 08 год. 22 хв. в м. Рівне по вул. І. Підкови, 17а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп?яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатор Alcоtest Drager 7510 (0004), що підтверджується тестом №1090 від 10 січня 2026 року, чим порушив п.2.9.а. Правил дорожнього руху.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник Дяденчук А.І. просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутності події та складу правопорушення. 
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відсутності складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не з`ясувавши всіх істотних обставин справи та поклавши в основу рішення неналежні й недопустимі докази.
Вказує, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено з істотними порушеннями вимог Інструкції №1452/735 та інструкції виробника щодо застосування газоаналізатора Drager Alcotest 7510, зокрема, із застосуванням приладу поза межами встановлених температурних умов (при фактичній температурі близько -15°С), що об`єктивно вплинуло на коректність вимірювання.
Доводить, що використання приладу в умовах значного перепаду температур спричинило утворення конденсату та спотворення показників, а з урахуванням допустимої похибки вимірювання зафіксований результат 0,30‰ проміле є сумнівним і не може вважатися достовірним доказом вини.
Вважає, що відсутність належних доказів, суперечності в матеріалах справи, а також відсутність об`єктивно підтверджених зовнішніх ознак сп`яніння свідчать про недоведеність вини особи, а отже — про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України має тлумачитися на користь особи.
Заслухавши доводи захисника Дяденчука А.І. та ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами, особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з вимогами ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При прийнятті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції зазначені вимоги закону було дотримано. 
Висновки суду про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні достатніх і достовірних доказах, яким надано належну юридичну оцінку.
Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння за встановлених судом обставин підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №563139 (а.с.1), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким результат огляду є позитивним та становить 0,30 ‰ проміле (а.с. 5), результатом тесту № 1090 від 10 січня 2026 року, проведеного за допомогою газоаналізатора Alcоtest Drager 7510, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (0,30 ‰ проміле) (а.с. 4), направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КП «РОЦПЗН», відповідно до якого огляд ОСОБА_1 не проводився (а.с. 7), а також відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (файл Clip0, час 05:00), згода з результатом огляду на місці зупинки (файл Clip0, час 06:37), та визнання факту вживання алкогольних напоїв напередодні (вчора) (файл Clip0, час 02:18).
Зазначені докази є узгодженими між собою та з іншими доказами у справі, сумнівів у їх належності та допустимості не викликають, а тому є належними і допустимими для використання у процесі доказування, оскільки містять фактичні дані, які логічно пов`язані з обставинами, що підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, що у процесі доказування не залежать від суб`єктивного сприйняття людей.
Так, апеляційний суд виходить з того, що проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу зафіксовано відеозаписом безперервно, у зв`язку з чим долучений до матеріалів справи відеозапис є належним та допустимим доказом.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 чи порушення ними порядку оформлення адміністративних матеріалів, що могли б ставити під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновків службових розслідувань, оскарження дій, судових рішень тощо) до апеляційної скарги не додано.
Так, із наявних у справі відеозаписів чітко вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом у момент його зупинки працівниками поліції (файл IMG 0312, та файл Clip0, час 00:13). 
Покликання захисника на різницю температури між тою, яка зазначена в чек-роздруківці з результатом огляду газоаналізатором Drager Alcotest № 7510 та температурою навколишнього середовища, як на підставу можливого невірного визначення вмісту рівня алкоголю у ОСОБА_1 суд до уваги не бере, оскільки даних про те, що така невідповідність суттєво вплинула чи могла суттєво вплинути на результат огляду ОСОБА_1 апеляційному суду не надано. 
Відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2016 року за № 1417/29547, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» становить 1 рік. 
Згідно з чеку-роздруківки з результатом огляду газоаналізатора Drager Alcotest № 7510 від 10 січня 2026 року, тест №1090, дата останнього градуювання приладу – 29 липня 2025 року. 
Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь Управління патрульної поліції в Рівненській області від 20 березня 2026 року на адвокатський запит Дяденчука А.І., до якої долучено копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, з якого вбачається, що газоаналізатор Alcоtest Drager 7510, № ARND0004 відповідає законодавчо встановленим вимогам ДСТУ 8950:2019 Метрологія, і що дане свідоцтво чинне до 29 липня 2026 року.
ОСОБА_1  проходив огляд на стан сп`яніння 10 січня 2026 року, а повірку приладу Drager Alcotest 7510 було здійснено 29 липня 2025 року, і свідоцтвом щодо даного приладу підтверджено, що даний газоаналізатор може застосовуватися до 29 липня 2026 року, тобто огляд водія на визначення стану алкогольного сп`яніння було здійснено в межах встановленого міжповірочного інтервалу в 1 рік, а, відтак, підстави для визнання результатів огляду даним газоаналізатором недійними відсутні. 
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст. 33, 38 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке, на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП. 
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника Дяденчука А.В. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович