ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
02 червня 2026 року
м. Харків
справа №619/4310/25
провадження № 22-ц/818/2256/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року, постановлене суддею Нечипоренко І.М.
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами №100495483 від 14.02.2022 в сумі 22134,00 грн, №5530612 від 12.02.2022 в сумі 89177,50 грн, №2857257 в сумі 90999,97 грн, а всього 202311,47 грн Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що між сторонами було укладено кредитні договори. Також не надано доказів, перерахування коштів на картку відповідача. Зазначає, що договори не містять підпису відповідача, а отже відсутні підстави вважати, що між сторонами був укладений кредитний договір.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач свої зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконав, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість відповідачем до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому підлягає стягненню.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 14.02.2022 було укладено договір про споживчий кредит № 100495483 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , який підписаний одноразовим ідентифікатором U1093, з якого убачається, що сторони уклали цей договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах (а.с. 9-14).
Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (пункт 1.1.). Сума кредиту становить 20000,00 у валюті гривня (пункт 1.2.). Кредит надається строком на 90 днів з 14.02.2022 (пункт 1.3). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 16.03.2022 (пункт 1.4.). Комісія за надання кредиту становить 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 5,00 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1). 
У Додатку № 1 до кредитного договору № 100495483 від 14.02.2022, міститься Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (зворот. а.с. 14).
Крім того, 14.02.2022  ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту № 100495483 (а.с. 15).
На банківський рахунок № НОМЕР_1 було здійснено переказ коштів у сумі 20000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №39835570 від 14.02.2022 (а.с. 16).
16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16072024 на підставі якого за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за договором, відступаються (передаються) у розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору (а.с. 18-22).
На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 16072024 від 16.07.2025 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 24).
За відомостями витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 встановлено, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 100495483, загальна сума заборгованості якого становить 22134,00 грн, боржником є ОСОБА_1 (а.с. 25).
Оплата за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 підтверджується платіжною інструкцією №366 від 19.07.2024 (а.с. 23).
Відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «МІЛОАН», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 100495483 від 14.02.2022 становить 22134,00 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 20000,00 грн; заборгованість за процентами - 1134,00 грн; заборгованість за комісією – 1000,00 грн (а.с. 26).
12.02.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 5530612 про надання споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором С307859, на підставі якого сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн, тип кредиту – кредит, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту, знижена процентна ставка 0,597 % в день (а.с. 34-39).
У Додатку № 1 до договору № 5530612 про надання споживчого кредиту від 12.02.2022, міститься Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (зворот. а.с. 39).
Крім того, ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту електронний одноразовим підписом одноразовим ідентифікатором С307859 12.02.2022 (а.с. 67-68).
Отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується листом ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 22.06.2023 №2869, з якого вбачається, що 12.02.2022 на картку № НОМЕР_2 в сумі 25000,00 грн (а.с. 42).
19 червня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19062023, у відповідності до умов ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 44-48).
На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу 
№ 19062023 від 19.06.2023 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 50).
З відомостей витягу з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу № 19062023 від 19.06.2023 встановлено, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за договором № 5530612 про надання споживчого кредиту від 12.02.2022, загальна сума заборгованості якого становить 89177,50 грн, боржником є ОСОБА_1 (а.с 51).
Оплата за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 19062023 від 19.06.2023 підтверджується платіжною інструкцією №19849 від 21.06.2023 (а.с. 49).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 5530612 про надання споживчого кредиту від 12.02.2022 загальна заборгованість становить 89177,50 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 25000,00 грн; заборгованість за відсотками - 64177,50 грн (а.с. 52-64).
Крім того, 25.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису (одноразового ідентифікатора «Т960») укладено договір №2857257 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 20000,00 грн, строком на 360 днів зі сплатою стандартної процентної ставки 1,99% за кожен день користування кредитом та застосується в межах всього строку кредиту, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами платіжної картки НОМЕР_2 (а.с. 70-75).
Додатком № 1 до вказаного договору погоджено графік платежів та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, реквізити для оплати (а.с. 76).
Крім того, ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту електронним підписом Т960 25.01.2022 (а.с. 77-78).
Позикодавець виконав свої зобов`язання, а саме 25.01.2022 передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 20000,00 грн, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 , що підтверджується листом ТОВ «УПР» (а.с. 79).
17 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу № 17052023 на підставі якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові коштів розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 80-82).
На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №17052023 від 17.05.2025 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 12212, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 83).
За відомостями витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 17052023 від 17.05.2025 встановлено, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за договором №2857257 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.01.2022, загальна сума заборгованості якого становить 90999,97 грн, боржником є ОСОБА_1 (а.с 84).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №2857257 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.01.2022 загальна заборгованість становить 90999,97 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 19999,99 грн; заборгованість за процентами - 70999,98 грн (а.с.85-90).
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просила стягнути з відповідачки заборгованість за трьома укладеними нею договорами.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Згідно зі ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло саме зобов`язання, тобто письмово.
Таким чином, для підтвердження правонаступництва достатньо встановити, що договір відступлення укладено у письмовій формі, між визначеними сторонами, з конкретизацією предмета - права вимоги за певним кредитним договором.
Верховний Суд у постанові від 23.02.2022 у справі № 753/11615/19 чітко зазначив, що надання належним чином засвідчених копій договорів відступлення права вимоги, які містять істотні умови правочину - сторони, предмет і обсяг вимоги, є достатнім для встановлення правонаступництва у справі.
Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Приписами ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Частина 1 статті 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику, а останній - повернути їх і сплатити проценти. Факт укладення кредитного договору підтверджує виникнення зобов`язання між сторонами. Кредитні договори, укладені у електронній формі, мають таку саму юридичну силу, як і підписані на папері (ст. 207, 639 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Як убачається із договорів, укладених ОСОБА_1 , всі вони укладені в електронній формі та підписані одноразовим ідентифікатором.
Факт укладення кредитних договорів підтверджується підписанням ОСОБА_1 14.02.2022 договору про споживчий кредит № 100495483 одноразовим ідентифікатором U1093, 12.02.2022 договору № 5530612 про надання споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором С307859, 25.01.2022 за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора Т960 укладено договір №2857257. 
Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено.
Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 року № 524/5556/19, від 07.10.2020 року № 127/33824/19, від 23.03.2020 року № 404/502/18.
Натомість, заперечуючи щодо наявності правових підстав для задоволення позову, відповідач заперечує факт отримання ним будь-яких грошових коштів за даними договорами та посилається, зокрема, на те що позивачем не доведено факт перерахунку кредитних коштів відповідачу.
На виконання ухвали суду від 30.10.2025 АТ «Універсал Банк» надав інформацію, згідно з наданою АТ «Універсал Банк» інформацією, у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) станом на 14.02.2022, 12.02.2022 та 25.01.2022 був відкритий картковий рахунок, який активно використовувався. Ця обставина підтверджується відомостями, що містяться на аркушах 74-75 матеріалів справи. Також банком підтверджено, що картковий рахунок, пов`язаний із номером картки НОМЕР_2 , належить саме ОСОБА_1 , про що свідчать банківські дані на аркушах 74–75 справи, які містять повну ідентифікаційну інформацію власника, включно з РНОКПП. Крім того, АТ «Універсал Банк» надало повну виписку по зазначеному картковому рахунку за період з 25.01.2022 по 16.07.2024. Зазначена виписка відображає всі операції, проведені за рахунком у вказаний проміжок часу. З аналізу наданої виписки встановлено, що у період з 14.02.2022 по 15.02.2022 на картковий рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти в сумі 20000 грн, що підтверджується записом на аркуші 79 матеріалів справи, де зазначено дату, час операції та суму зарахування. Також підтверджено надходження 25000 грн у період з 12.02.2022 по 13.02.2022, відповідний запис міститься на аркуші 80 справи. Крім того, у період з 25.01.2022 по 26.01.2022 на той самий рахунок було зараховано 20000 грн, про що свідчить запис на аркуші 83 матеріалів справи.Зазначено, що кошти є кредитом.
При цьому дати, час та суми переказів відповідають датам, часу та сумам, зазначеним у кредитних договорах.
Даних, що вказані кошти отримані за іншими кредитними договорами, відповідач не надає та таких доводів не наводить.
Тому суд вважає, що факт надання коштів підтверджується випискою з карткового рахункута та є доведеним.
Згідно ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до частини 1статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Як визначено ч. 1, 2ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень статей 77-80ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.
Статтею 79ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.80ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, які підтверджують реальність здійснення грошових переказів та їх кредитний характер. 
Таким чином позивач виконав умови договорів, надавши кошти шляхом перерахунку їх на рахунок, зазначений у кредитних договорах.
Доказів повернення кредитних коштів повністю або частково відповідачем не надано.
Висновок суду про наявність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону та фактичним обставин справи.
Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Відповідно дост.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1ст.382ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення..
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:        О.В. Маміна
Судді         Ю.М. Мальований
О.Ю. Тичкова