УХВАЛА

25 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/6494/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О., 
представників учасників справи:
позивача - Василечко А. В.,
відповідача - Біла О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"
на рішення Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року (суддя Капцова Т.П.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 січня 2026 року (колегія суддів: Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., Андрієнко В.В.)

у справі за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингфінанс",
про зобов`язання вчинити дії 
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингфінанс"
до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"
про витребування транспортного засобу та стягнення 752 761,88 грн.

ВСТАНОВИВ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" (далі - ДСГП "Ліси України", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингфінанс" (далі - ТОВ "Лізингфінанс", відповідач), у якій просило суд зобов`язати відповідача виконати умови форвардного контракту на продаж майна від 15 грудня 2021 року шляхом продажу транспортного засобу Renault Duster позивачу за ціною 70 670,00 грн.

1.2. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) заявив зустрічний позов до позивача (відповідача за зустрічним позовом) про витребування вказаного транспортного засобу Renault Duster та стягнення 752 761,88 грн, з яких 532 968,08 грн пені та 219 793,80 грн неустойки.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року у справі №910/6494/25 в первісному позові відмовлено повністю; провадження у справі в частині вимоги зустрічного позову про стягнення пені в розмірі 532 968,08 грн закрито; в іншій частині зустрічний позов задоволено частково; витребувано у ДСГП "Ліси України" на користь ТОВ "Лізингфінанс" транспортний засіб марки Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; стягнуто з позивача на користь відповідача неустойку в розмірі 183 161,52 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 581,15 грн; в решті вимог зустрічного позову відмовлено.

2.2. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року у справі №910/6494/25 заяву ТОВ "Лізингфінанс" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/6494/25 задоволено частково; стягнуто з ДСГП "Ліси України" на користь ТОВ "Лізингфінанс" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 693,20 грн; в іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12 січня 2026 року рішення Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року у справі №910/6494/25 залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги позивача

3.1. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року, додаткове рішення від 27 жовтня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 січня 2026 року у справі №910/6494/25, в якій він просить вказані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДСГП "Ліси України", а саме зобов`язати ТОВ "Лізингфінанс" виконати умови Форвардного контракту шляхом продажу транспортного засобу покупцю (ДСГП "Ліси України") за ціною 70 670,00 грн; відмовити відповідачу в задоволенні всіх позовних вимог за зустрічною позовною заявою та у стягненні витрат на професійну правничу допомогу за заявою про ухвалення додаткового рішення; стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати у зв`язку із розглядом справи в суді касаційної інстанції.

3.2. Касаційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 січня 2026 року у справі №910/6494/25 подана скаржником на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4. Рух справи в суді касаційної інстанції 

4.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги у справі визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

4.2. Ухвалою від 09 березня 2026 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, надав строк для усунення допущених недоліків. Позивач усунув недоліки касаційної скарги у встановлений Верховним Судом строк.

4.3. Ухвалою від 25 березня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі та призначив її до розгляду у судовому засіданні.

5. Доводи касаційної скарги позивача в частині оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року

5.1. Оскаржуючи додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року, позивач, посилаючись на практику Верховного Суду щодо застосування статей 123, 124, 126, 129 ГПК України (зокрема, постанови від 30 червня 2022 року у справі № 904/7347/21, від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 15 червня 2021 року у справі № 912/1025/20, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15, від 17 липня 2024 року у справі № 369/12718/20, від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 та інші), стверджує, що зазначені в детальному описі витрати відповідача на правничу допомогу, пов`язані із розглядом цієї справи в суді першої інстанції, є неспівмірними із складністю справи та не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат. Наголошує, що в описі робіт неодноразово дублюється перелік наданих адвокатом послуг із подвоєнням обсягу витраченого адвокатом часу.

5.2. З реквізитів договору про надання професійної правничої допомоги вбачається, що виконавець - Біла О.В. діє як фізична особа - підприємець з 2004 року, а свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю їй видане лише у 2019 році, отже, на переконання позивача, юридичні послуги були надані Білою О.В. саме як фізичною особою - підприємцем, а не як адвокатом (самозайнятою особою), тому вони не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані.

5.3. Також зазначає, що відповідач не подавав орієнтовний розрахунок судових витрат разом із відзивом на позовну заяву (яка є його першою заявою по суті спору).

6. Заперечення відповідача на касаційну скаргу позивача

6.1. У відзиві на касаційну скаргу ДСГП "Ліси України" ТОВ "Лізингфінанс" просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій у цій справі - без змін.

7. Доводи та мотиви суду, що стали підставою для передання справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду

7.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу ТОВ "Лізингфінанс" надано належним чином засвідчену копію договору № 030625 про надання професійної правничої допомоги від 03 червня 2025 року (далі - Договір), укладеного між Білою Оленою Володимирівною (виконавець) та ТОВ "Лізингфінанс" (замовник).

7.2. Відповідно до пункту 1.1 Договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу та консультаційно-юридичні послуги, пов`язані із застосуванням норм матеріального та процесуального законодавства України.

7.3. Підтримуючи висновки суду першої інстанції про часткове задоволення заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, апеляційний господарський суд зазначив, що він оцінив витрати відповідача з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, відповідність заявленої до відшкодування суми критеріям реальності і розумності, а також доведеність відповідачем у відповідності до вимог статті 74 ГПК України викладених ним обставин стосовно надання адвокатом послуг на професійну правничу допомогу, та дійшов висновку, що заявлені ТОВ "Лізингфінанс" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн відповідають вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору (критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України).

7.4. Апеляційний суд зазначив, що не впливає на порядок розподілу судових витрат у справі, та обставина, що Договір було укладено Білою О.В. як фізичною особою - підприємцем, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 910/10935/20, укладання договору адвокатом як фізичною особою - підприємцем не позбавляє його статусу адвоката.

7.5. Позивач не погоджується з такими висновками судів, вважаючи, якщо правнича допомога була надана відповідачу Білою О.В. як фізичною особою - підприємцем, а не як адвокатом, понесені відповідачем витрати на її оплату не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не підлягають відшкодуванню позивачем.

7.6. Перевіряючи правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі цієї справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з огляду на таке.

7.7. Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

7.8. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

7.9. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №5076-VI адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

7.10. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону №5076-VI договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

7.11. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

7.12. Згідно з частиною третьою статті 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

7.13. Відповідно до частини першої статті 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

7.14. Згідно з частинами першою, третьою статті 26 Закону №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

7.15. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

7.16. Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником у межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

7.17. З наведених норм права вбачається, що адвокат є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність, різновидом якої є представництво) на підставі договору про надання правничої допомоги.

7.18. Договір про надання правничої допомоги є різновидом цивільного правочину зі спеціальним суб`єктом, оскільки однією з його сторін має бути виключно адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання), як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність). 

7.19. Адвокатська діяльність, як незалежна професійна діяльність, не є підприємницькою діяльністю та не може здійснюватися фізичною особою - підприємцем.

7.20. Отже фізична особа може здійснювати адвокатську діяльність у формі незалежної професійної діяльності, як адвокат, та, відповідно, не може здійснювати адвокатську діяльність у формі підприємницької діяльності як фізична особа - підприємець. Внаслідок цього договір про надання правничої допомоги може укладатись фізичною особою саме як адвокатом, який здійснює незалежну професійну діяльність, а не як фізичною особою - підприємцем. 

7.21. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

7.22. Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

7.23. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

7.24. Згідно з частиною другою статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

7.25. З наведених норм права вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, якщо така професійна правнича допомога надавалась адвокатом на підставі укладеного із стороною справи договору про надання правничої допомоги в порядку здійснення адвокатської діяльності як незалежної професійної діяльності.

7.26. Якщо зазначений договір укладений стороною справи з фізичною особою - підприємцем (навіть якщо ця фізична особа має статус адвоката), такий договір не може вважатися договором про надання правничої допомоги у розумінні наведених норм статті 1, 26, 30 Закону №5076-VI, відповідно, витрати сторони справи, понесені за таким договором, не підлягають розподілу за правилами статей 123, 126 ГПК України. 

7.27. Разом із тим, у постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 910/10935/20 Верховний Суд виснував, що укладення договору Картушиним Д.М. як фізичною особою - підприємцем не позбавляє його статусу адвоката, а тому в розумінні наведених приписів процесуального закону і не впливає на правильність розподілу судових витрат у справі (пункт 6.22 постанови). Ці правові висновки Верховний Суд підтримав у постанові від 29 жовтня 2024 року у справі №911/22/24 (пункти 73-82 постанови) та в ухвалі від 04 березня 2026 року у справі 911/514/25 (пункти 72-76 ухвали). 

7.28. Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з цими висновками з підстав, наведених у пунктах 7.7 - 7.25 цієї ухвали, та зазначає, що адвокатська діяльність, яку здійснюють адвокати, не є підприємницькою діяльністю, яку здійснюють фізичні особи - підприємці. Хоча укладення договору з метою надання правничої допомоги фізичною особою як фізичною особою-підприємцем не позбавляє таку особу статусу адвоката, проте такий правочин не є договором про надання правничої допомоги в розумінні наведених норм Закону №5076-VI, які чітко встановлюють, що договір про надання правничої допомоги укладається адвокатом в порядку здійснення адвокатської діяльності, як професійної незалежної діяльності, а не підприємницької діяльності, яку здійснюють фізичні особи - підприємці. 

7.29. Також слід зазначити, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 760/32929/18, вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, не погодився із доводами касаційної скарги, що адвокат не може здійснювати адвокатську діяльність у формі фізичної особи - підприємця, та, аналізуючи норми статті 13 Закону №5076-VI, а також підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, зокрема, виснував, що адвокатська діяльність не передбачена податковим законодавством України як така, що не може здійснюватися особами, що перебувають на спрощеній системі оподаткування. Зазначив, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень доводи касаційної скарги про те, що договір всупереч статті 26, статті 27 Закону №5076-VI не містить ознак договору про надання правової допомоги.

7.30. Колегія суддів Верховного Суду ухвалою від 16 квітня 2026 року у справі №910/7523/25 передавала вказану справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною третьою статті 302 ГПК України, для відступу від наведених висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 760/32929/18.

7.31. Разом із тим, ухвалою від 13 травня 2026 року Велика Палата Верховного Суду повернула справу № 910/7523/25 колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду, зазначивши, зокрема, про те, що правовідносини у справах № 760/32929/18 та 910/7523/25 не є подібними, тому висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 760/32929/18, не є релевантним до правовідносин у справі № 910/7523/25.

7.32. Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо колегія суддів має обґрунтовані мотиви для відступлення від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 910/10935/20, про те, що укладення фізичною особою договору як фізичною особою-підприємцем не позбавляє статусу адвоката, а тому в розумінні приписів процесуального закону і не впливає на правильність розподілу витрат у справі, у разі якщо наявні докази, що він брав участь у розгляді справи як адвокат, то відповідно до приписів ГПК України колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за наявності відповідних підстав може передати цю справу на розгляд палати або об`єднаної палати цього касаційного суду для вирішення питання про відступ від попереднього висновку.

7.33. З огляду на наведене вище, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від наведених вище висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а саме тих, що викладені у постанові колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством від 01 лютого 2022 року у справі № 910/10935/20, у постанові колегії суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство від 29 жовтня 2024 року у справі №911/22/24, в ухвалі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів від 04 березня 2026 року у справі 911/514/25.

7.34. Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Керуючись статтями 233- 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Справу № 910/6494/25 за касаційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 січня 2026 року передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов

Суддя І. В. Булгакова

Суддя Т. М. Малашенкова