ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/971/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Трофімова І.В. 
при секретарі судового засідання Сидоренко О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройбіз" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 11) 	
до 	Приватного підприємства "Престиж Буд Сервіс" (61166, м. Харків, вул. Серпова, 4, к. 711) 	
про 	стягнення 489'993,33 грн 	
за участю представників:
позивача - Кокорева Е.О.; 
відповідача - Білоконя С.С., 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройбіз" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Престиж Буд Сервіс", в якому просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 168'468,75 грн, пеню у розмірі 211'944,80 грн, 3% річних у розмірі 22'940,96 грн та інфляційні втрати у розмірі 86'638,82 грн, у зв`язку з неналежним виконанням договору оренди №14/08 від 14.08.2023.
Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.03.2026 у справі №922/971/26 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 22 квітня 2026 року о 14:00.
17.04.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 9381), в якому він позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнав. Щодо стягнення штрафних санкцій відповідач вказав, що відповідальними особами позивача і відповідача було узгоджено, що відповідач при надходженні грошових коштів на рахунок - має здійснити переказ грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача для зменшення та погашення заборгованості без будь-яких штрафних санкцій.
22.04.2026 відповідач подав пояснення (вх.№ 9693), в яких вказав про наявності правових підстав для зменшення розміру неустойки на 99%.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 травня 2026 року о 14:30. 
29.04.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи разом із клопотання про поновлення процесуального строку на їх подання.
Суд, дослідивши вказану заяву, з метою повного та всебічного розгляду даної справи, вважає за необхідне поновити відповідачу строк для подання доказів та приєднати їх до матеріалів справи.
Представник позивача в судовому засіданні 06.05.2026 підтримав позов, просив його задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні 06.05.2026 основний борг визнав, підтримав клопотання про зменшення штрафних санкцій та вказав на порушення позивачем домовленостей щодо погашення заборгованості після надходження коштів від КП "Харківводоканал".
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд установив такі обставини.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройбіз" (далі - Позивач, Орендодавець) та Приватним підприємством "Престиж Буд Сервіс" (далі - Відповідач, Орендар) укладено договір оренди обладнання №14/08 від 14.08.2023 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1, 2.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає обладнання (опалубку) у строкове платне користування з обов`язком своєчасної та повної оплати орендної плати.
Відповідно до Додатку до Договору вартість оренди обладнання становить 2625 грн на добу. 
На виконання умов договору Позивач передав Відповідачу обладнання (опалубку), що підтверджується Актом приймання-передачі обладнання від 14.08.2023.
У подальшому, після завершення користування, обладнання було повернуто Відповідачем, що підтверджується Актом повернення (приймання-передачі) обладнання від 12.07.2024.
Відповідно до п. 3.5 Договору сторони щомісячно оформлюють акти виконаних робіт, які підтверджують обсяг та вартість наданих послуг, а їх підписання свідчить про відсутність претензій з боку Орендаря.
Позивач належним чином виконував свої зобов`язання за Договором та надавав послуги з оренди обладнання, що підтверджується актами надання послуг, підписаними сторонами без зауважень (акти за 2023-2024 роки містяться в матеріалах справи).
Оскільки передане Відповідачу обладнання було надане на невизначений строк, орендна плата мала сплачуватися не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним (п. 3.4.1 Договору у системному зв`язку з п. 4.2.2 Договору).
Відповідно до п. 2.1 Договору Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування переданим обладнанням. 
Проте Відповідач свої зобов`язання зі сплати орендних платежів виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 168'468,75 грн. 
У зв`язку з порушення строків сплати орендних платежів Позивачем також нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.
Відповідачем в добровільному порядку основний борг, а також пеню, 3% річних та інфляційні втрати не сплачено. 
Такі обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч.1 ст. 759 ЦК України).
За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оскільки передане Відповідачу обладнання було надане на невизначений строк, орендна плата мала сплачуватися не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним (п. 3.4.1 Договору у системному зв`язку з п. 4.2.2 Договору).
Проте Відповідач свої зобов`язання зі сплати орендних платежів виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 168'468,75 грн.
Щодо тверджень Відповідача про існування домовленостей між сторонами про те, що заборгованість за Договором буде погашена після отримання коштів від КП "Харківводоканал", суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).
Оскільки Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що сторони узгодили інший (ніж встановлений Договором) строк погашення заборгованості, суд критично ставить до зазначених вище тверджень Відповідача. 
Також господарським судом відхиляються доводи Відповідача щодо недотримання Позивачем досудового врегулювання спору шляхом направлення претензії.
Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 справа № 1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Відповідно до частини 1 статті 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.
Господарським процесуальним кодексом України не передбачене обов`язкове направлення претензії, що безумовно повинно передувати переданню спору на розгляд господарського суду. 
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі №15-рп/2002 право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Таким чином, не вжиття заходів досудового врегулювання спору не позбавляє Позивача права на звернення до суду та не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити заявлену до стягнення суму, яка визнана судом обґрунтованою.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги визнання основного боргу Відповідачем, господарський суд доходить висновку, що заборгованість за Договором в сумі 168'468,75 грн підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Крім того, стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.
Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).
У пункті 7.3. Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати у випадку продовження терміну оренди Орендар сплачує Орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення без обмеження строку нарахування пені.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого Позивачем періоду, суд установив, що наданий розрахунок є арифметично правильним та обґрунтованим.
Щодо клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає таке.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України).
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п.28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
При цьому слід враховувати, що правило ст. 551 Цивільного кодексу України направлене на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.
Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).
Як убачається з матеріалів справи, Відповідач виконав свої зобов`язання за Договором на 80%, при цьому порушення зобов`язань не завдало збитків Позивачу.
Суд також враховує, що діяльність Відповідача ускладнюється нестабільною роботою енергомережі, через обстріли агресора, повітряними тривогами та артилерійськими обстрілами. Що також скорочує тривалість робочого часу, адже під час повітряних тривог, працівники припиняють свою роботу.
З огляду на господарську діяльність Відповідача, причини неналежного виконання Відповідачем зобов`язання щодо своєчасної сплати орендних платежів і його ступінь вини, а також, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків та настання інших негативних наслідків для Позивача відповідно, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання Відповідача про зменшення неустойки та зменшити заявлену до стягнення неустойку на 60%.
Таким чином, з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача неустойка за прострочення грошових зобов`язань в розмірі 84'777,92 грн, 3% річних у розмірі 22'940,96 грн та інфляційні втрати у розмірі 86'638,82 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройбіз" підлягають частковому задоволенню.
Щодо судового збору.
Системний аналіз положень ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 129, п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.
Водночас положення частини першої ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" не містять імперативних приписів щодо можливості застосування таких норм лише у випадках саме повного визнання позовних вимог.
Позов - це звернення заінтересованої або іншої уповноваженої на те особи до суду з проханням про розгляд спору пов`язаного з господарською діяльністю та розгляду інших спорів, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги), згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи вищевикладені міркування суд дійшов висновку про можливість застосування положень ч.1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" до спірних правовідносин у частині визнання Відповідачем частково позовних вимог до початку розгляду справи по суті.
Такі приписи необхідно застосовувати до тієї частини майнових та/або немайнових вимог, які визнаються відповідачем до початку розгляду справи по суті. До позовних вимог, які не визнаються і оспорюються, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат має керуватись загальними правилами розподілу судових витрат, визначених ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 910/14479/21.
З огляду на визнання Відповідачем позову в частині стягнення основного боргу, беручи до уваги положення ч.1 ст. 130 ГПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 4869,11 грн. Інші 1010,81 грн судового збору підлягають поверненню Позивачу з Державного бюджету України.
Керуючись ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232-233, 237-238, 244 ГПК України, господарський суд  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного підприємства "Престиж Буд Сервіс" (61166, м. Харків, вул. Серпова, 4, к. 711; код ЄДРПОУ 39674290) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройбіз" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 11; код ЄДРПОУ 38160450) основний борг у розмірі 168'468,75 грн, пеню у розмірі 84'777,92 грн, 3% річних у розмірі 22'940,96 грн, інфляційні втрати у розмірі 86'638,82 грн та судовий збір у сумі 4869,11 грн.
Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Стройбіз" (04071, м.Київ, вул. Ярославська, 11; код ЄДРПОУ 38160450).
Відповідач - Приватне підприємство "Престиж Буд Сервіс" (61166, м. Харків, вул. Серпова, 4, к. 711; код ЄДРПОУ 39674290).

Повний текст рішення складено 11.05.2026. 

Суддя		І.В. Трофімов