СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/184/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного (без виклику представників сторін) провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пневмо-ресурс" (вх. №813 Х/1) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Рильової В.В. 06.04.2026 (повний текст складений 06.04.2026) в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у справі №922/184/26 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пневмо-ресурс", м.Харків
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця"
про стягнення коштів

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пневмо-ресурс" (далі ТОВ "Пневмо-ресурс", позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця", відповідач), в якій з урахуванням уточненої позовної заяви (вх.№2650 від 02.02.2026) просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 198854,08грн. 
В обґрунтування позову посилається на те, що рішеннями господарських судів у справах №922/1021/25, № 911/2158/24, №922/443/25, №922/2811/24 встановлено грошові зобов`язання відповідача, строки оплати та розрахунок інфляційних збитків на момент подання позову.
Оскільки відповідачем прострочено виконання зобов`язання з оплати сум заборгованості, встановлених вищезазначеними судовими рішеннями, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 198 854,08 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.04.2026 у справі №922/184/26 позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Пневмо-ресурс" інфляційні втрати у розмірі 22929,07грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3328,00 грн.
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 175925,01грн - відмовлено.
Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з виконанням грошових зобов`язань, які були предметом розгляду в інших справах, за результатами яких ухвалено судові рішення про стягнення з відповідача на користь позивача відповідних сум грошових коштів.
За висновками суду, зі змісту зазначених судових рішень прямо не встановлено конкретного строку виконання такого грошового зобов`язання.
Також судом встановлено, що у позовній заяві позивачем не було конкретизовано період, а саме з якого числа та якого місяця позивач робить нарахування інфляційних втрат, які заявлено до стягнення у даній справі. Позивач в своєму розрахунку позовних вимог розраховує загальну суму інфляційних втрат за період січень 2022 по жовтень 2025, січень 2022 до вересня 2025, січень 2022 по березень 2025, січень 2022 - січень 2025 на кожну суму боргу за кожним з договорів за кожним рішенням суду окремо, при цьому позивач із загальної суми отриманих нарахувань інфляційних втрат вираховує частину інфляційних втрат, які були вже стягнуті за відповідними рішеннями судів, не зазначаючи при цьому кінцевих дат, по які відбулось стягнення інфляційних за кожним з судових рішень.
Суд виходив з того, що оскільки попередні судові рішення, якими встановлено грошове зобов`язання відповідача, не містять визначення строку його виконання, а також не врегульовують питання моменту настання прострочення, позивачем теж не зазначено конкретні дати настання такого строку, а також кінцевого строку, за який здійснено нарахування, суд, керуючись принципом jura novit curia, здійснив самостійний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суми заборгованості, які встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, не виходячи за межі позовних вимог, в рамках кінцевого періоду нарахувань, зазначених позивачем у позові.
Судом визначено наступні періоди для нарахування інфляційних втрат:
- рішення у справі №922/1021/25 набрало законної сили 11.09.2025, фактично виконано відповідачем 27.10.2025;
- рішення у справі №922/443/25 набрало законної сили 28.08.2025, фактично виконано відповідачем 03.10.2025;
- рішення у справі №911/2158/24 набрало законної сили 11.03.2025, фактично виконано відповідачем 21.03.2025;
- рішення у справі №922/2811/24 набрало законної сили 03.12.2024, фактично виконано відповідачем 31.01.2025.
Зробивши власний розрахунок у відповідності до вищевказаних судом періодів за допомогою калькулятор Ліга, суд дійшов висновку, що задоволенню до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 22 929,07грн, відповідно, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 175 925,01грн суд відмовив.
13.04.2026 ТОВ "Пневмо-ресурс" звернулось до Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
1. Прийняти дану скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. 
2.Рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2026 по справі № 922/184/26 скасувати в частині відмови у стягненні інфляційних втрат на суму 175 925,01 грн, ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "ПІВДЕННА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ТОВ "Пневмо-ресурс"175 925,01 грн. – інфляційних втрат.
3.Судові витрати покласти на відповідача.
Скаржник вважає оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 175 925,01грн незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Позивач зазначає, що до матеріалів справи додано рішення господарських судів у справах №922/1021/25, № 911/2158/24, №922/443/25, №922/2811/24, якими позивач доводив грошові зобов`язання відповідача, строки оплати та розрахунок інфляційних збитків на момент подання позову. Вказаними доказами, що мають преюдиційну силу встановлено не тільки суму боргу, дату її узгодження – дата підписання актів прийму передачі виконаних послуг (грудень 2021 року), а також визначено строк, за який стягуються інфляційні витрати.
Апелянт зауважує, що у первісній редакції позову він наводив розрахунок суми позовних вимог, який було проведено за принципом розрахунку розміру інфляційних втрат за весь період з грудня 2021 року по фактичне виконання та відніманням вже присуджених сум інфляційних втрат: 
1. Розрахунок інфляційних втрат по справі №922/1021/25: 
934750,00 грн – сума грошового зобов`язання, 31.10.2025 року – строк фактичного виконання, період прострочення 01.01.2021 – 31.10.2025 року; 
(934750,00*126,6*105,1*112*101,2*100,8*101,5*100,7*101,3*100,8*100,3*100,9)/100 = 1500888,93грн – 934750,00грн (сума боргу) – 486239,81грн (інфляційних втрати стягнуті відповідно до рішення суду) = 79 899,12 грн – інфляційні втрати до фактичного виконання.
2. Розрахунок інфляційних втрат по справі №922/443/25: 
503000,00грн – сума грошового зобов`язання, 03.10.2025 року – строк фактичного виконання , період прострочення 01.01.2021 – 03.10.2025 року; 
(503 000,00 * 126,6*105,1*112*101,2*100,8*101,5*100,7*101,3*100,8*100,3)/100 = 800 442,05 грн – 503000,00грн. (сума боргу) – 246587,66 грн (інфляційних втрати стягнуті відповідно до рішення суду) = 50 854,39 грн – інфляційні втрати до фактичного виконання. 
3. Розрахунок інфляційних втрат по справі №911/2158/24: 
246 750,00 грн. – сума грошового зобов`язання, 21.03.2025 року – строк фактичного виконання , період прострочення 01.01.2021 – 21.03.2025 року; 
(246 750,00* 126,6*105,1**112*101,2*100,8*101,5)/100 = 380 71,40грн – 246750,00 грн (сума боргу) – 95 684,80 грн. (інфляційних втрати стягнуті відповідно до рішення суду) = 38296,60грн – інфляційні втрати до фактичного виконання. 
4. Розрахунок інфляційних втрат по справі №922/443/25: 
247500,00– сума грошового зобов`язання, 31.01.2025 року – строк фактичного виконання , період прострочення 01.01.2021 – 31.01.2025 року; 
(247500,00 * 126,6*105,1*112*101,2)/100 = 373258,89грн – 247500,00грн (сума боргу) – 95975,63грн (інфляційних втрати стягнуті відповідно до рішення суду) = 29 783,26 грн. – інфляційні втрати до фактичного виконання.
Однак, як зазначає апелянт, такий розрахунок було відхилено судом ухвалою від 27.01.2026 про залишення позовної заяви без руху.
На переконання позивача, судом першої інстанції проігноровано доказ, що має преюдиційну силу, на власний розсуд проведено розрахунок, який відсутній у матеріалах справи, що є порушенням норм процесуального права, внаслідок чого суд не з`ясував дійсні обставини справи, що призвело до прийняття неправильного рішення у справі. 
Крім того апелянт вважає, що судом проігноровано наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, які не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника та принцип res judicata.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 справу №922/184/26 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/184/26. Відкладено вирішення питань щодо руху апеляційної скарги ТОВ "Пневмо-ресурс" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2026 у справі №922/184/26 до надходження матеріалів справи.
22.04.2026 справа №922/184/26 надійшла до східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Пневмо-ресурс" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2026 у справі №922/184/26; установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; установлено строк до 14.05.2026 для подання заяв та клопотань; постановлено справу розглядати без повідомлення учасників справи.
08.05.2026 (в межах встановленого судом строку) до суду від АТ "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить суд відмовити ТОВ "Пневмо-ресурс" у задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2026 у справі №922/184/26 в повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів скарги відповідач посилається на те, що позивач здійснив нарахування інфляційних втрат не за чітко визначеними та обґрунтованими періодами прострочення, а за узагальненими проміжками часу, які не прив`язані до моментів виникнення та припинення відповідних грошових зобов`язань. При цьому позивач не визначив конкретної дати, з якої кожне окреме грошове зобов`язання вважається простроченим, не встановив дату припинення такого прострочення з урахуванням фактичного виконання відповідних судових рішень, а також не забезпечив узгодженості між різними періодами, використаними у розрахунку.
Зазначає, що такий підхід суперечить самій природі інфляційних втрат, як способу захисту майнового права, оскільки вони можуть бути нараховані виключно за фактичний період прострочення виконання грошового зобов`язання, який має бути чітко визначений, обчислюваний та підтверджений належними доказами. Інфляційні втрати не можуть нараховуватись абстрактно або узагальнено за довільні періоди часу, без встановлення початкової та кінцевої дати прострочення.
Крім того, АТ "Українська залізниця" зауважує, що позивач у своєму розрахунку змішує різні періоди, застосовує їх до різних сум без належного розмежування не зазначаючи, за які саме періоди інфляційні втрати вже були нараховані та стягнуті у попередніх судових справах. Такий підхід створює об`єктивну неможливість перевірки правильності розрахунку та не виключає подвійного нарахування інфляційних втрат за один і той самий період, що є неприпустимим. Більше того, відсутність чіткого визначення періоду нарахування інфляційних втрат позбавляє суд можливості встановити, чи відповідає заявлена до стягнення сума фактичній тривалості прострочення, а відтак і перевірити обґрунтованість позовних вимог у цій частині. 
Відповідач вважає, що невизначеність періоду нарахування інфляційних втрат, відсутність його належного обґрунтування та неможливість перевірки правильності розрахунку є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги та підтверджує правильність висновків суду першої інстанції, в яких суд першої інстанції, на відміну від апелянта, надав належну правову оцінку всім обставинам справи, правильно визначив початок перебігу прострочення з моменту набрання рішеннями законної сили та здійснив розрахунок інфляційних втрат.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що після ухвалення судового рішення між сторонами виникає нове, самостійне грошове зобов`язання обов`язок боржника виконати рішення суду. Це зобов`язання є відмінним від первинного договірного зобов`язання та регулюється нормами процесуального права. Саме тому момент виникнення прострочення за таким зобов`язанням не може автоматично визначатися датами, що стосуються первинних правовідносин.
13.05.2026 до Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла відповідь на відзив, в якій апелянт зазначає, що відповідачем підтримано позицію суду першої інстанції щодо ігнорування доказів, що мають преюдиційну силу та на власний розсуд проведено розрахунок, який відсутній у матеріалах справи.
Апелянт посилається на те, що неврахування суми боргу, дати її нарахування грудень 2021 року та порядку нарахування інфляційних втрат за тим самим зобов`язанням, встановлений рішеннями господарських судів у справах №922/1021/25, № 911/2158/24, №922/443/25, №922/2811/24 є неприпустимим з огляду на порушення принципу res judicata.
Вважає, що позиція відповідача зводиться до переоцінки юридичних фактів, встановлених рішеннями господарських судів у справах №922/1021/25, № 911/2158/24, №922/443/25, №922/2811/24, якими позивач доводив грошові зобов`язання відповідача, строки оплати та розрахунок інфляційних збитків на момент подання позову.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів задля повідомлення учасників процесу про хід розгляду справи, витримано терміни, які суд вважає достатніми для можливості реалізації сторонами своїх процесуальних прав.
В межах встановленого ухвалою суду від 23.04.2026 строку клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду не надходило.
Не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання (ч. 10 ст. 270 ГПК України).
Згідно ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заперечення відповідача, наведені у відзиві на скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
В грудні 2021 року між ТОВ "Пневмо-ресурс" та АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії Акціонерного товариства "Укрзалізниця" було укладено, зокрема, 5 договорів, за умовами яких позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу визначені договорами послуги, а саме:
1) договір №П/Т-211248/НЮ від 03.12.2021, відповідно до пункту 1.1. якого Виконавець зобов`язується надати на свій ризик власними силами та своїми засобами послуги з ремонту компресорних установок гіркових комплексів по господарству сигналізації та зв`язку - компресорних установок типу 103ВП-208У4 в кількості 3 одиниць, які є власністю Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити Послуги, надані Виконавцем, відповідно до умов даного договору.
Згідно пункту 3.1 договору сума цього договору складає - 1 123 000,00грн у тому числі ПДВ 20% - 187 166,67 грн.
В пункті 4.1. договору сторони погодили, що форма розрахунків: безготівкова. Оплата за надані послуги здійснюються Замовником по факту наданих послуг, після підписання актів здачі-приймання наданих послуг та пред`явлення Виконавцем рахунку не менше 45 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної. 
Згідно підпункту 6.1.1. пункту 6 договору замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг в розмірі та строки, передбачені цим договором.
Факт виконання ТОВ "Пневмо-ресурс" зобов`язань за договором №П/Т-211248/НЮ від 03.12.2021 підтверджується підписаними сторонами Актами прийому – передачі наданих послуг від 22.12.2021: на суму 490000,00грн (в тому числі 81666,67грн ПДВ) згідно акту №5; на суму 334700,00грн (в тому числі 55783,33грн ПДВ) згідно акту №6; на суму 297000,00грн (в тому числі 49500,00 грн ПДВ) згідно акту №8.
Також, між сторонами підписано акти звірки взаєморозрахунків станом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року, 01 січня 2025 року.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.06.2025 року у справі №922/1021/25 задоволено позовні вимоги ТОВ "Пневмо-ресурс" до АТ "Українська залізниця" в особі РФ " Південна залізниця" в повному обсязі за договором № П/Ш-211248/НЮ з ремонту компресорних установок гіркових комплексів по господарству сигналізації та зв`язку - компресорних установок типу 103ВП-208У4 від 03.12.2021 року та стягнуто з АТ "Українська залізниця" в особі РФ " Південна залізниця" на користь ТОВ "Пневмо-ресурс" основний борг в розмірі – 934750,00грн, інфляційні втрати – 486239,81грн та 17051,88грн судового збору. Вказане рішення залишено без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 у справі № 922/1021/25 та набрало законної сили. 
Свої грошові зобов`язанні за вказаним рішенням суду Відповідач фактично виконав 27.10.2025 року. 

2) договір №П/Т-211335/НЮ від 17.12.2021 на надання послуг з капітального ремонту компресора типу BП-20/9.
Відповідно до пункту 1.3. договору замовник зобов`язується прийняти надані послуги і оплатити їх.
Згідно пункту 3.1 договору №П/Т-211335/НЮ договірна ціна цього договору складає 357300,00грн, в тому числі ПДВ 59550,00 грн.
Відповідно до пункту 4.1. договору №П/Т-211335/НЮ форма розрахунків - безготівкова. Оплата за надані послуги здійснюється замовником по факту їх надання після підписання актів здачі-приймання наданих послуг та пред`явлення виконавцем рахунку в строк не менше 45 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної.
Факт виконання ТОВ "Пневмо-ресурс" зобов`язань за договором №П/Т-211335/НЮ від 17.12.2021 на суму 356100,00 грн, в тому числі 59350,00 грн ПДВ, підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг від 20.12.2021. 
Між сторонами підписано акти звірки взаєморозрахунків станом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року, в яких відображено заборгованість відповідача за надані за договором послуги.
та договір №П/Т-211357/НЮ від 20.12.2021 на надання послуг з капітального ремонту компресора типу BП-10/8.
Відповідно до пункту 3.1 договору №П/Т-211357/НЮ договірна ціна цього договору складає 247500,00грн, в тому числі ПДВ 20% 41250,00 грн.
Згідно пункту 4.1. договору №П/Т-211357/НЮ форма розрахунків - безготівкова. Оплата за надані послуги здійснюється замовником по факту їх надання після підписання актів здачі-приймання наданих послуг та пред`явлення виконавцем рахунку в строк не менше 45 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної.
Відповідно до підпункту 6.1.1. пункту 6 договору №П/Т-211357/НЮ замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг в розмірі та строки, передбачені цим договором.
29.12.2021 сторонами підтверджено факт виконання ТОВ "Пневмо-ресурс" зобов`язань на суму 247500,00грн, в тому числі 41250,00грн ПДВ, що зафіксовано актом прийому-передачі наданих послуг. В актах звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 відображено вартість наданих послуг та визначено суму заборгованості.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.04.2025 року у справі №922/443/25 задоволено позовні вимоги ТОВ "Пневмо-ресурс" до АТ "Українська залізниця" в особі РФ " Південна залізниця " в повному обсязі, за договором № П/Т-211335/НЮ на надання послуг з капітального ремонту компресора типу BП-20/9 від 17.12.2021 року та договором № П/Т-211357/ НЮ на надання послуг з капітального ремонту компресора типу BП-10/8 від 20.12.2021, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі – 503000,00 грн, інфляційні втрати – 246587,66 грн та 9012,94 грн судового збору. 
Вказане рішення залишено без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2025 у справі № 922/443/25 та набрало законної сили. Свої грошові зобов`язанні за вказаним рішенням суду Відповідач фактично виконав 03.10.2025 року. 
3) Договір № П/В-211327/НЮ від 16.12.2021 на надання послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки, зокрема послуги з поточного ремонту компресора ВП-20/8.
Пунктом 1.3. Договору передбачено, що замовник зобов`язується прийняти ці послуги та оплатити їх.
Відповідно до пункту 4.1. Договору, розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником на підставі підписаних уповноваженими представниками Сторін актів прийому-передачі наданих послуг (Додаток №5) не менше 45 (сорока п`яти) банківських днів з дати реєстрації податкової накладної. 
27.12.2021 між сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого сторони підтвердили, що виконавець надав, а замовник прийняв обумовлені Договором послуги на суму 296100,00грн в т.ч. 49350,00грн ПДВ.
Крім того, між сторонами складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 593100,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 року у справі №911/2158/24 задоволено позовні вимоги ТОВ "Пневмо-ресурс" до АТ "Українська залізниця" в особі РФ " Південна залізниця" в повному обсязі, за договором П/В-211327/НЮ від 16.12.2021 та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 246750,00грн, інфляційні втрати у розмірі 95684,80грн та 5136,52грн судового збору. 
Вказане рішення залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 у справі № 911/2158/24 та набрало законної сили. 
Грошові зобов`язанні за вказаним рішенням суду Відповідач фактично виконав 21.03.2025 року .

4) Договір № П/В-211328/НЮ від 16.12.2021 на надання послуг з поточного ремонту компресора ВП-30/8 ремонтного вагонного депо Куп`янськ (номер процедури закупівлі UA-2021-11-11-016015-а.
Замовник зобов`язується прийняти ці послуги та оплатити їх (п. 1.3. Договору).
Відповідно до пункту 4.1. Договору, розрахунки за надані послуги здійснюються Замовником на підставі підписаних уповноваженими представниками Сторін актів прийому-передачі наданих послуг (Додаток №5) не менше 45 (сорока п`яти) банківських днів з дати реєстрації податкової накладної. Оплата за надані послуги по даному договору проводиться Замовником при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.
23.12.2021 між сторонами було складено та підписано акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого сторони підтвердили, що відповідно до умов договору від 16.12.2021 №П/В-211328/НЮ, виконавець надав, а споживач прийняв обумовлені Договором послуги в повному обсязі. 
Також, із обставин справи убачається, між сторонами складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 02.10.2021 по 31.12.2021 станом на 01.01.2022, згідно якого, заборгованість відповідача перед позивачем становить 593100,00 грн. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.10.2024 року у справі №922/2811/24 задоволено позовні вимоги ТОВ "Пневмо-ресурс" до АТ "Українська залізниця" в особі РФ " Південна залізниця" в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача за договором №П/В-211328/НЮ від 16.12.2021 - 247500,00 грн основного боргу; 95975,63 грн. інфляційних втрат та 5152,13 грн. судового збору. 
Вказане рішення залишено без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 року у справі №922/2811/24 та набрало законної сили. 
Грошові зобов`язанні за вказаним рішенням суду Відповідач фактично виконав 31.01.2025 року.
Звертаючись з позовом у даній справі позивач зазначив, що рішеннями господарських судів у справах №922/1021/25, №911/2158/24, №922/443/25 та №922/2811/24 встановлена та стягнута сума боргу за наведеними вище договорами, а також розмір інфляційних збитків на момент подання позовів.
В обґрунтування позову у даній справі ТОВ "Пневмо-ресурс" зазначав, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Посилається на те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Позивач зазначав, що вартість наданих та прийнятих у грудні 2021 року послуг станом на дату подання позову у даній справі (з урахуванням дати фактичного виконання зобов`язання) має бути проіндексовано на офіційний рівень інфляції, який згідно даних Держстату України за 2022 рік склав 126,6%, за 2023 рік– 105,1%, за 2024 рік – 112%, за січень 2025 року – 101,2 %, за лютий 2025 року 100,8 %, за березень 2025 року – 101,5%, за квітень 2025 року – 100,7%, за травень 2025 року – 101,3%, за червень 2025 року – 100,8%, за вересень 2025 року – 100,3%, за жовтень 2025 року – 100,9%.
З розрахунку позовних вимог вбачається, що позивач розраховує загальну суму інфляційних втрат за період січня 2022 по дату фактичної сплати (жовтень 2025, вересень 2025, березень 2025, січень 2025) на кожну суму боргу за кожним з договорів за кожним рішенням суду окремо, вираховуючи (віднімаючи) при цьому із загальної суми отриманих нарахувань інфляційних втрат частину інфляційних втрат, які були стягнуті за відповідними рішеннями судів.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом обов`язковість судового рішення виникає після набрання ним законної сили, що узгоджується з положеннями процесуального законодавства та принципом правової визначеності. Саме з цього моменту у боржника виникає обов`язок виконати встановлене судом грошове зобов`язання, а у кредитора — право вимагати його виконання.
З огляду на те, що інший, спеціально визначений строк виконання відповідних зобов`язань ані законом, ані попередніми судовими рішеннями, ані матеріалами справи не визначено, суд дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат необхідно здійснювати з дати набрання законної сили відповідними судовими рішеннями.
За висновками суду такий підхід узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства щодо відповідальності за порушення зобов`язань та забезпечує баланс інтересів сторін, оскільки, з одного боку, гарантує кредитору компенсацію втрат від інфляції, а з іншого — не покладає на боржника відповідальність за період, протягом якого обов`язок виконання зобов`язання ще не набув остаточного характеру.
Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат підлягає здійсненню за період з дня, наступного за днем набрання законної сили кожним із судових рішень, якими встановлено відповідне грошове зобов`язання, до дня фактичного виконання такого зобов`язання.

Надаючи оцінку викладеним обставинам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення інфляційних втрат за весь час невиконання грошових зобов`язань зі сплати заборгованості за договорами, розмір якої встановлено та стягнуто з АТ "Українська залізниця" в особі РФ " Південна залізниця " на користь ТОВ "Пневмо-ресурс" рішеннями господарський судів у справах №922/1021/25, №911/2158/24, №922/443/25 та №922/2811/24.
Положенням ст.129 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Обставини, встановлені у рішеннях господарських судів у справі №922/1021/25, №911/2158/24, №922/443/25 та №922/2811/24 мають преюдиціальне значення та повторного доведення не потребують.
За таких обставин, не підлягають доведенню обставини, зокрема, пов`язані зі стягненням з відповідача на користь ТОВ "Пневмо-ресурс" заборгованості за Договорами №П/Т-211248/НЮ від 03.12.2021, №П/Т-211335/НЮ від 17.12.2021, №П/Т-211357/НЮ від 20.12.2021, № П/В-211327/НЮ від 16.12.2021, Договір № П/В-211328/НЮ від 16.12.2021, що стягнуті рішеннями судів та обґрунтованість заявлених до стягнення інфляційних нарахувань станом на дату подання позову в кожній конкретній справі..
Зі змісту наведених судових рішень та доданих до позову у даній справі доказів вбачається, що протягом грудня 2021 року позивачем було надано відповідачу послуги (виконано роботи), які останній отримав без зауважень, між сторонами складено та підписано Акти приймання – передачі наданих послуг та в січні 2022 року за кожним договором зафіксовано в актах звірки заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2022. 
Поряд із відсутністю претензій щодо якості та кількості виконаних робіт, впродовж тривалого періоду відповідач не здійснював оплати за договорами, мотивуючи відсутність підстав для здійснення оплати невиконанням позивачем умов договорів в частині проведення реєстрації податкових накладних.
Суди, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у справах №922/1021/25, №911/2158/24, №922/443/25 та №922/2811/24 встановили, що факт виконання робіт і борг підтверджені документально; одностороння відмова від оплати суперечить нормам матеріального права; реєстрація податкових накладних не є умовою, що звільняє замовника від виконання грошового зобов`язання. Тривала неможливість реалізації права на отримання оплати за договором, зумовлена зупиненням реєстрації податкових накладних на понад два роки, фактично позбавляє позивача можливості отримати винагороду за виконане зобов`язання та унеможливлює ефективний судовий захист його законних прав відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України.
Також суди дотримувались позиції, що саме факт виконання робіт та підписання акту прийому-передачі створює основне зобов`язання відповідача оплатити послуги, натомість відшкодування ПДВ є окремим податковим правовідношенням, яке не впливає на виконання цього зобов`язання.
В кожному судовому рішенні судами було перевірено правильність здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, період нарахування останнім сум інфляційних витрат, і відповідно суди констатували відповідність розрахунку позивача нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині заявлених до стягнення інфляційних втрат визнавались обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, заборгованість встановлена рішенням у справі №922/1021/25 фактично сплачена відповідачем 27.10.2025; у справі №922/443/25 - фактично сплачена 03.10.2025; у справі №911/2158/24 - сплачена відповідачем 21.03.2025; у справі №922/2811/24 - фактично виконано відповідачем 31.01.2025.
З огляду на вказані обставини, позивач здійснює обрахунок інфляційних втрат за весь час прострочення виконання за кожним окремим договором (заборгованість за яким підтверджена рішенням суду) починаючи з січня 2021 року до моменту фактичної оплати да кожним договором (рішенням суду), віднімає від отриманої суми присуджену до стягнення вищенаведеними рішеннями суми інфляційних втрат та залишок (різницю) заявляє до стягнення в даному позові.
Враховуючи наведені обставини, Східний апеляційний господарський суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенні повністю з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, від 08.05.2019 у справі №904/2156/18, від 20.09.2019 у справі №904/4342/18, від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, від 29.04.2020 у справі №910/1193/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19, від 01.10.2020 у справі №910/11820/18.
З аналізу ст. 625 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникають тільки у разі прострочення боржником виконання саме грошових зобов`язань.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
У постанові від 07.04.2020 по справі №910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №906/1283/16 викладено правову позицію, згідно з якою внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Беручи до уваги те, що обов`язок з оплати отриманих в грудні 2021 року послуг за договорами відповідачем фактично виконано (оплачено) в 2025 році, Східний апеляційний господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за весь час прострочення є правомірними. 
Наявними у матеріалах справи судовими рішеннями у справах №922/1021/25, №911/2158/24, №922/443/25 та №922/2811/24, які набрали законної сили, чітко встановлено, що підставою для виникнення обов`язку АТ "Українська залізниця" з оплати отриманих послуг є саме факти надання послуг та підписання актів приймання-передачі наданих послуг. 
Східний апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інфляційні втрати слід нараховувати лише з моменту набрання законної сили судовими рішеннями, та зазначає, що судове рішення про стягнення боргу не створює нового зобов`язання і не змінює строку його виконання. 
Судове рішення про стягнення заборгованості за своєю правовою природою є декларативним, а не правовстановлюючим. Воно підтверджує наявність обов`язку, який виник раніше. Обов`язок оплати послуг виник у відповідача на підставі підписаних у грудні 2021 року актів приймання-передачі. Оскільки грошові кошти не були виплачені вчасно, право позивача на індексацію суми боргу тривало безперервно протягом усього періоду існування заборгованості, незалежно від дат ухвалення судових рішень.
Грошове зобов`язання залізниці існувало і безперервно порушувалось боржником з моменту підписання актів у грудні 2021 року і аж до дат фактичної виплати коштів у 2025 році. При цьому тривав процес знецінення грошей, тому позбавлення позивача права на захист його майнового права за весь цей період суперечить природі статті 625 Цивільного кодексу України та сталій практиці Великої Палати Верховного Суду.
Оскільки позивач правомірно розрахував інфляційні втрати за весь загальний період прострочення та самостійно відняв (вирахував) з них ті суми інфляційних збитків, які вже були стягнуті попередніми судовими рішеннями, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у позові в оскаржуваній частині. Такий розрахунок повністю виключає подвійне стягнення та забезпечує повний захист прав кредитора. 
Судом відхиляються заперечення відповідача, які полягають в тому, що позивач здійснив нарахування інфляційних втрат за узагальненими проміжками часу без прив`язки до конкретних дат виникнення та припинення зобов`язань, оскільки методика розрахунку, застосована ТОВ "Пневмо-ресурс", повністю відповідає вимогам статті 625 ЦК України та правовим висновкам Верховного Суду. Початкові дати (січень 2022 року) та кінцеві дати фактичного виконання (січень, березень, вересень та жовтень 2025 року) є чітко визначеними, незмінними та підтвердженими матеріалами справи. Позивач обґрунтовано визначив загальний період існування кожної суми боргу окремо за кожним договором. Оскільки інфляція є процесом, що відображається щомісячно через індекси Держстату, нарахування за "узагальненими" (повними) проміжками часу прострочення із подальшим вирахуванням (відніманням) раніше стягнутих сум є математично та юридично правильним. 
Застосування позивачем методу "чистого залишку", при якому обчислюється загальний розмір інфляційного знецінення грошей за весь час прострочення (з 2022 по 2025 роки) та з отриманої суми віднімаються ті суми інфляційних збитків, які вже були стягнуті за рішеннями судів у справах №922/1021/25, №911/2158/24, №922/443/25 та №922/2811/24 є абсолютно прозорим підходом до розрахунку. Оскільки раніше присуджені суми повністю віднімаються, будь-яке подвійне нарахування за один і той самий період виключається. Суд першої інстанції мав усі процесуальні можливості перевірити арифметику цього розрахунку, оскільки всі складові (періоди, суми боргу, індекси інфляції та раніше стягнуті кошти) містяться в матеріалах справи.
Також Східний апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що періоди нарахування є "невизначеними" через те, що конкретні початкові дати не були детально відображені безпосередньо у текстах рішень у попередніх справах.
Невідображення у самому тексті судового рішення покрокового календарного розрахунку із зазначенням кожної окремої дати не означає, що ці дати не визначені взагалі або є абстрактними. Як убачається з текстів судових рішень у справах №922/1021/25, №911/2158/24, №922/443/25 та №922/2811/24, господарські суди чітко зазначили, що ними було здійснено повну та ретельну перевірку розрахунків позивача щодо інфляційних втрат. За результатами цієї перевірки суди встановили їхню повну відповідність вимогам закону та задовольнили позови.
Окремо колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зауважити, що сторонами у попередніх судових справах №922/1021/25, №911/2158/24, №922/443/25 та №922/2811/24 виступали ті самі особи — ТОВ "Пневмо-ресурс" та АТ "Українська залізниця". Як відповідач у наведених справах, АТ "Українська залізниця" було повністю обізнане з усіма матеріалами, сумами основного боргу, а також — з конкретними періодами нарахування інфляційних втрат, які вже були з нього стягнуті судовими рішеннями, що набрали законної сили.
Маючи повний доступ до первинних розрахунків у минулих справах та отримавши копію позовної заяви у даній справі, відповідач не був позбавлений можливості порівняти ці періоди та у разі виявлення будь-яких реальних невідповідностей, арифметичних помилок чи фактичного накладання періодів, залізниця мала повне право надати суду свій контррозрахунок або чіткі математичні заперечення. Проте відповідач цього не зробив, обмежившись загальними твердженнями про неспроможність розрахунку до перевірки.
Небажання відповідача визнавати математичну модель розрахунку позивача та посилання на складність перевірки, за умови обізнаності з позовними вимогами в інших господарський справах та періодах нарахування інфляційних втрат, свідчить про поведінку, спрямовану на уникнення відповідальності за тривале (понад 3 роки) невиконання грошових зобов`язань.
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що з матеріалів справи чітко вбачається, що ТОВ "Пневмо-ресурс", звертаючись з позовом, посилалося саме на захист свого майнового права та вимагало стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення виконання первинного грошового зобов`язання (договорів та актів 2021 року) на підставі статті 625 ЦК України, а не стягнення інфляційних у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішень.
Суд зазначає, що прострочення відповідача є безперервним. Воно триває з моменту порушення умов договору і до дня фактичної оплати. Тому перенесення судом першої інстанції початку періоду прострочення на дату "набрання рішенням законної сили" обмежило період нарахування інфляційних втрат лише датами після набрання рішеннями законної сили та призвело до ухвалення незаконного рішення в частині відмови у позові на суму 175925,01 грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, здійснивши перевірку наданого ТОВ "Пневмо-ресурс" розрахунку інфляційних втрат за кожним із п`яти договорів та за кожним судовим рішенням окремо, зазначає, що наданий розрахунок є арифметично правильним, логічним та таким, що відповідає вимогам статті 625 ЦК України і фактичним обставинам справи. Позивачем правомірно взято за основу суми заборгованості, підтверджені рішеннями судів, що набрали законної сили, та застосовано офіційні індекси інфляції за весь період фактичного існування боргу (включаючи 2022, 2023, 2024 роки та відповідні місяці 2025 року).
Крім того позивач обґрунтовано зменшив підсумкові суми на розмір тих інфляційних збитків, які вже були присуджені до стягнення минулими судовими актами. Початок прострочення (січень 2022 року) та фактичний розрахунок у 2025 році підтверджується матеріалами справи. Жодного накладання періодів чи подвійного стягнення судом не виявлено.
Відтак, доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача в повному обсязі, а тому рішення слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог на суму 175 925,01грн та прийняти в цій частині нове, про задоволення цих вимог.
Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження вимог та заперечень сторін, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими, а рішення суду таким, що прийняте при неправильному застосуванні норм чинного законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 175925,01грн - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.
У відповідності до частини 14 статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
Враховуючи, що суд першої інстанції частково задовольняючи позов витрати зі сплати судового збору за подання позову в повному обсязі поклав на відповідача, з вини якого виник спір, Східним апеляційним господарським судом не здійснюється розподіл судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.
Щодо судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Апелянт оскаржував рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог на суму 175925,01грн, отже, за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3993,60грн (з урахуванням того, що скаргу подано через підсистему Електронний суд). 
З доданих до апеляційної скарги доказів сплати судового збору вбачається, що апелянтом за подання скарги сплачено судовий збір в розмірі 4922,00грн, тобто у більшому розмірі, ніж передбачено Законом.
Разом з тим, Східний апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
Отже, судові витрати позивача за подання апеляційної скарги в розмірі 3993,60грн покладаються на відповідача, а переплачена позивачем при поданні апеляційної скарги сума судового збору, відповідно до пункту 1 частини 1 Закону України "Про судовий збір", може бути повернена за ухвалою суду у разі звернення з відповідним клопотанням.
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п. 2 ч.1 ст. 275, ст. 277, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ: 

Апеляційну скаргу ТОВ "Пневмо-ресурс" задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2026 у справі №922/184/26 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 175925,01грн скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.
В решті рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2026 у справі №922/184/26 залишити без змін.
Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2026 у справі №922/184/26 в наступній редакції:
"Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (місцезнаходження: 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7; код ЄДРПОУ:40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПНЕВМО-РЕСУРС" (місцезнаходження: 61204, м. Харків, пр.Перемоги,буд.72, кв. 559; код ЄДРПОУ: 44309432) інфляційні втрати у розмірі 198854,08грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3328,00 грн".
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (місцезнаходження: 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7; код ЄДРПОУ:40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПНЕВМО-РЕСУРС" (місцезнаходження: 61204, м. Харків, пр.Перемоги,буд.72, кв. 559; код ЄДРПОУ: 44309432) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3993,60грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя М.М. Слободін