П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року місто Київ 
справа № 371/1248/25
провадження № 22-ц/824/4701/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д.,Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Хасанової А.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України, 

на рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року, постановлену у складі судді Капшук Л.О.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Миронівка Київської області; зобов'язати Богуславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обуховському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області 13 березня 2012 року, актовий запис № 35, у графі «батько» зазначити « ОСОБА_2 , уродженець м.Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, замість « ОСОБА_4 ».
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у 2008 році її донька ОСОБА_5 познайомилася на роботі із ОСОБА_2 , з яким через певний час почала проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в її житловому будинку у місті Миронівка Обухівського району Київської області. ОСОБА_2 переїхав в місто Миронівку із Дніпропетровської області, працював на залізничній станції, де на той час також працювала її донька. Вони проживали разом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Під час спільного проживання у її дочки та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_6 . Оскільки вони не перебували в офіційному шлюбі, згідно правил статті 135 Сімейного кодексу України, батько дитини в актовому записі про її народження був записаний зі слів матері - ОСОБА_4 . У 2014 році її доньці ОСОБА_7 (матері ОСОБА_6 ) поставили діагноз: рак лівої молочної залози. Лікування було невдалим, ІНФОРМАЦІЯ_5 вона померла. Після смерті ОСОБА_5 постало питання з ким буде проживати ОСОБА_6 , яка по статусу є дитиною-сиротою. Так як її мати померла, з біологічним батьком вони не були одружені, дитину могли забрати в дитячий будинок. На той час ОСОБА_2 не віднісся до цього серйозно. Для вирішення вказаного питання заявник звернулася до Органу опіки та піклування із заявою про призначення її опікуном над малолітньою ОСОБА_6 . Розпорядженням від 17 січня 2015 року над мололітньою ОСОБА_3 було встановлено опіку, її призначено опікуном над малолітньою. Рішенням виконавчого комітету Миронівської міської ради Миронівського району Київської області від 21 січня 2015 року її призначено опікуном над майном малолітньої ОСОБА_3 . Після того, як її було призначено опікуном ОСОБА_8 звернувся до Миронівського районного суду Київської області із заявою про визнання батьківства щодо його доньки. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року за клопотанням позивача ОСОБА_2 було призначено у справі судово-генетичну експертизу. Однак, згідно повідомлення виконавчого органу Київської міської ради департаменту охорони здоров`я Київське міське клінічне бюро судово- медичних експертиз, проведення експертизи методом ДНК-аналізу, згідно ухвали суду не було проведене, так як на неодноразові призначення для відбору особи у справі на відбір зразків крові не з`явилися, у т. ч. і на розгляд самої справи. Тому суд 30 вересня 2015 року постановив позовну заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду. ОСОБА_2 з 2010 року до 03 липня 2025 року (дата смерті) проживав з ними в житловому будинку під номером АДРЕСА_1 , дбав про ОСОБА_3 та утримував її, перераховував їй кошти. Стосовно того, що ОСОБА_2 є біологічним батьком її онуки ОСОБА_6 ні в кого не виникало сумнівів, усі родичі та сусіди знали про те, що ОСОБА_6 є його рідною донькою, вона навіть зовні дуже схожа на нього. У 2022 році ОСОБА_2 був мобілізований до ЗСУ через ІНФОРМАЦІЯ_6 . 03 липня 2025 року через множинні осколкові поранення голови, тулуба та кінцівок він загинув. Хоча юридично ОСОБА_2 не був оформлений як батько її онуки ОСОБА_6 , вона його вважала своїм зятем, тому з своїми родичами здійснила його поховання. У документах загиблого, які їй передали як родичу, знаходилося фото ОСОБА_6 , яке він завжди носив з собою. За життя ОСОБА_2 визнавав себе батьком ОСОБА_6 , ніколи не заперечував цього факту. ОСОБА_6 теж його знала як свого рідного батька. Він весь час телефонував їй, перебуваючи на позиціях, сумував за нею. Хотів внести зміни в актовий запис про її народження, проте так і не встиг це зробити. Просила встановити факт батьківства загиблого ОСОБА_2 відносно її підопічної малолітньої онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внести зміни в актовий запис про народження дитини, зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 . Встановлення факту батьківства необхідно для отримання матеріальної допомоги на підопічну дитину, яка виплачується в разі загибелі батька під час захисту територіальної цілісності України та для оформлення пенсії на дитину по втраті годувальника.
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Богуславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, Міністерство оборони України, про встановлення факту батьківства.
Встановлено факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Слов`янськ Краматорського району Донецької області, відносно дитини ОСОБА_3 , яка народилася у ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Миронівка Миронівського району Київської області.
В апеляційній скарзі ОСОБА_9 в інтересах Міністерства оборони України просив скасувати рішення суду першої інстанції, а заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 та подані заявником докази не підтверджують факт ведення між загиблим ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 спільного господарства до народження дитини та після народження дитини 2012 року, а також спільного виховання чи утримання дитини ОСОБА_2 .
Зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не витребував від заявниці висновки ДНК щодо підтвердження походження дитини від ОСОБА_2 . Також заявниця не надала ніякі підтверджуючі документи щодо походження дитини, не залучила інших родичів ОСОБА_2 до судової справи. Вважає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення не в повному обсязі дослідив обставини і факти по справі. Також вказує на те, що в рішенні суду відображено, що ОСОБА_2 подавав позовну заяву про встановлення батьківства, але коли суд призначив експертизу не з`явився у визначений час. Також він не подавав ніякі клопотання до суду, щодо неявки. Так, як ОСОБА_2 не з`явився для підтвердження походження ОСОБА_3 від нього, то суд повернув позовну заяву ОСОБА_2 . Про те, що ОСОБА_2 не мав грошей для проведення експертизи нічим не підтверджено. Це тільки заявлено суду зі слів заявниці. В подальшому ОСОБА_2 не звертався до суду та органів ДРАЦС щодо підтвердження походження ОСОБА_3 від нього. Заявниця після смерті матері ОСОБА_3 , ОСОБА_5 також з заявами до суду не зверталась про визнання батьківства. 
В своїй заяві зазначає, що ОСОБА_2 проживав у неї після смерті її дочки ОСОБА_5 , що також є незрозумілим для заінтересованої особи.
Заявниця тільки звернулася до суду після смерті ОСОБА_2 , що може бути свідченням того, що він за життя не визнавав себе батьком ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції як законне і обгрунтоване залишити без змін.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Мильнікова О.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судове засідання представники заінтересованих осіб не з'явилися, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток - повідомлень до електронних кабінетів заінтересованих осіб, через підсистему "Електронний суд", що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду ( а.с.166-168). Від Богуславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління МЮ України надійшла заява про розгляд справи без участі. 
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Миронівка Київської області ОСОБА_5 народила дочку ОСОБА_3 . У графі батько у свідоцтві про народження дитини зазначено « ОСОБА_4 ». Державну реєстрацію народження дитини проведено відповідно до частини першої статті 135 СК України.
ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: будинок під номером АДРЕСА_1 , з 14 березня 2012 року.
Такі обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області 13 березня 2012 року, актовим записом №35 від 13 березня 2012 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України №00014844888 від 17 грудня 2014 року та витягом з реєстру територіальної громади від 01 лютого 2024 року.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області 09 грудня 2014 року.
Заявниця ОСОБА_1 є матір'ю померлої ОСОБА_5 , бабусею та опікуном ОСОБА_3 .
Вказані факти підтверджуються даними письмових документів: Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014003329 від 11 червня 2014 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського РУЮ Київської області 16 травня 2002 року на підставі актового запису №62 від 16 травня 2002 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно Відділом загсу Миронівським райвиконкомом Київської області 27 березня 1991 року на підставі актового запису №3 від 06 січня 1975 року, рішенням Миронівської міської ради Миронівського району Київської області №18 від 21 січня 2015 року, роспорядженням Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 8 від 17 січня 2015 року про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
11 липня 2025 року депутатом Миронівської міської ради Калиною М.А. складено акт, який зареєстровано у Миронівській міській раді 11 липня 2025 року за № 01-24/1498 та видано заявнику ОСОБА_1 в тому, що ОСОБА_2 дійсно проживав без реєстрації за адресою: будинок під номером АДРЕСА_1 , з 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідками зазначені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
На доданих до заяви паперових копіях фотознімків зображені ОСОБА_2 з ОСОБА_12 в сімейному колі в різні періоди.
У 2022 році ОСОБА_2 був мобілізований до ЗСУ через ІНФОРМАЦІЯ_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Слов`янськ Краматорського району Донецької області через множинні осколкові поранення голови, тулуба та кінцівок він загинув. Причина смерті підтверджена даними довідки (до форми № 106/щ №367, видається для поховання) від 04 липня 2025 року.
Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 04 липня 2025 року на підставі актового запису №1220 від 04 липня 2025 року.
Допитані судом свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 беззаперечно підтвердили той факт, що ОСОБА_2 проживав разом з ОСОБА_5 за адресою: будинок під номером АДРЕСА_1 , вони підтримували стосунки як чоловік та жінка, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 народила дочку ОСОБА_3 . ОСОБА_2 виховував дитину та матеріально забезпечував її, вважав своєю дочкою. У сторонніх осіб не виникало сумнівів, що ОСОБА_3 є рідною дочкою ОСОБА_2 .
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що факт про який заявлено вимогу, має юридичне значення, породжує юридичні наслідки, необхідне заявникові для одержання соціального захисту, гарантій та пільг, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує такий факт, оскільки чинне законодавство не передбачає іншого порядку встановлення такого факту.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).
Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.
Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. 
Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 червня 2006 року, №3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту частини другої статті 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Входячи з наведеного,при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22, від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22).
Національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи позов про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Krisztian Barnabas Toth v. Hungary», № 48494/06, 12 лютого 2013 року,§ 33).
Встановивши, що дочка заявниці ОСОБА_5 , яка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, з 2010 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 , які підтримували стосунки як чоловік та жінка, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні сімейні права й обов'язки, піклувались один про одного, в цей період ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася донька ОСОБА_3 , за якою спільно доглядали та виховували, а після смерті ОСОБА_5 . ОСОБА_2 продовжував опікуватися дочкою, підьтримував з нею постійний зв'язок та утримував її, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність заявником батьківства ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Разом з тим, оскільки ОСОБА_2 загинув, заявником ОСОБА_1 , яка є бабусею дитини, правильно поставлено перед судом питання щодо встановлення факту батьківства ОСОБА_2 щодо його доньки ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що покази свідків та фотографії не є достатніми доказами, які підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_15 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 2012 року, та не можуть бути визначальними у вирішенні питання щодо встановлення факту батьківства щодо онуки заявниці ОСОБА_3 , а інших доказів заявником не надано, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18).
Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 підтвердили той факт, що ОСОБА_2 проживав разом з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 як чоловік і жінка. ОСОБА_16 вважав ОСОБА_6 своєю дочкою, дбав про неї та матеріально забезпечував. Ні в кого не виникало сумнівів, що ОСОБА_6 є рідною донькою ОСОБА_2 .
Факт того, що ОСОБА_2 проживав з 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 також підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 11 липня 2025 року, який складений депутатом Миронівської міської ради.
Заявником надані докази, які підтверджують ті обставини, що ОСОБА_2 за життя, що в 2015 році, звертався із заявою про встановлення факту батьківства. У заяві вказував на спільне проживання із ОСОБА_5 та народження дочки ОСОБА_6 . Стверджував, що він є біологічним батьком дитини. 
Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_6 . Сама по собі відсутність рішення суду у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, за встановлених судом обставин у цій справі, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Відсутність у матеріалах справи висновку судової молекулярно-генетичної експертизи, який є лише одним із доказів, та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, не має вирішального значення та не виключає можливості встановлення факту батьківства.
З урахування наведеного, суд першої інстанції належним чином визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню та надав обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які підтверджуються факт батьківська померлого ОСОБА_2 щодо дочки ОСОБА_3 і дійшов мотивованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 27 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус