справа № 358/637/24 головуючий у суді І інстанції Тітов М.Б.
провадження № 22-ц/824/9040/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

27 травня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Тітова М.Б., у м. Богуслав Київської області, у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 501323891 в розмірі 679 197,60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 червня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 5013238914. Відповідно до умов договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався у порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Умовами договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання відповідачу кредиту. Проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 679 197,60 грн.
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 09 лютого 2026 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт надання кредитних коштів у сумі 500 000,00 грн., саме у спосіб та на рахунок, визначені договором, а подані «виписки/ордери» мають ознаки пізнього формування та невідповідності первинним бухгалтерським документам.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 01 червня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501323891, згідно якої ОСОБА_1 було запропоновано АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання кредиту, підставою Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», що укладений між сторонами.
За умовами споживчого кредиту (тип кредиту «Кредит готівкою»):
- сума кредиту становить 500 000,00 грн.
- мета кредиту - для власних потреб
- спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714
- процентна ставка 30,00 % річних
- тип ставки - фіксована, та може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди
- строк кредиту 60 міс., дата повернення кредиту - 01 червня 2026 року.
- застава за Угодою не передбачена.
Підписанням цієї оферти відповідач погодився, що ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття рішення щодо отримання кредиту, з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ, із інформацією, зазначеною у Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що розміщена на офіційній сторінці банку у мережі Інтернет.
У Додатку №1 до Угоди, що є її невід`ємною частиною, визначено детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, суми комісійної винагороди та інших платежів за Угодою, що підтверджується оригіналом Оферти на укладання Угоди про надання кредиту № 501323891 від 01 червня 2021 року, Додатком №1 до Угоди про надання кредиту № 501323891 від 01 червня 2021 року, які підписані особисто ОСОБА_1 .
Відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту, орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, сторонами погоджено дату щомісячного платежу до 01 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 16 176,70 грн.
ОСОБА_2 , дружина відповідача, надала письмову згоду на оформлення та отримання кредитних коштів в АТ «Альфа-Банк» на суму 500 000,00 грн. та підтвердила цим, що із умовами кредитного договору № 501323891 від 01 червня 2021 року ознайомлена.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
АТ «Сенс Банк» було надіслано письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № 501323891 від 01 червня 2021 року та запропоновано відповідачу погасити заборгованість, яка станом на 20 червня 2023 року становить 647 603,89 грн.
Відповідно до листа, надісланого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на адресу АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк») 22 грудня 2022 року, вбачається, що відповідач повідомив банк про неможливість виконання зобов`язань перед АТ «Альфа-Банк» за договорами № 501323891 від 01 червня 2021 та № 501389716.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 має заборгованість, що становить 679 197,60 грн., з яких: 462 615,29 грн. - прострочене тіло кредиту; 216 582,31 грн. - відсотки за користування кредитом. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача належним чином обґрунтовано позовні вимоги та доведено наявний у відповідача розмір заборгованості.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-банк» із заявою про отримання кредиту. Цього ж дня, 01 червня 2021 року між уповноваженою особою банку та ОСОБА_1 було укладено вказаний Договір, який оформлений у вигляді Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Даний договір містить підпис ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 2-4).
На підтвердження обставин укладення кредитного договору позивач АТ «Сенс Банк» надав паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості по кредиту, копію досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань з доказами її направлення відповідачу та виписку по рахунку відповідача.
Відповідачем не спростовано підписання ним оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 01 червня 2021 року, а також анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», на яких розміщено підпис відповідача.
Більш того ОСОБА_1 не заперечує факт отримання кредиту, однак вказує, що він був наданий не на той рахунок, що визначений кредитним договором.
Належними доказами, які підтверджують не тільки укладання кредитного договору, а і наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).
Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку за кредитною карткою, є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами, навіть у випадку, якщо вони були надані на інший, не обумовлений договором рахунок позичальника.
Наданою Банком випискою по рахунку приватного клієнта за період з 01 червня 2021 року по 23 серпня 2023 року та розрахунком заборгованості за кредитом підтверджується факт отримання ОСОБА_1 банківських послуг від позивача у справі, та відповідно сума заборгованості за вказаним кредитом у розмірі 679 197,60 грн.
В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку відповідача.
Посилання в апеляційні скарзі на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт надання кредитних коштів у сумі 500 000,00 грн., спростовується матеріалами справи в їх сукупності, а також листом відповідача із якого вбачається, що відповідач повідомив банк про неможливість виконання зобов`язань перед АТ «Альфа-Банк» за договорами № 501323891 від 01 червня 2021 року.
Інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру правовідносин.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 29 травня 2026 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.