ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 року м.Дніпро Справа № 904/5734/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Мороза В.Ф., Чередка А.Є., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г. 
представники учасників провадження: не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укрсиббанк” на ухвалу  Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 (суддя Мартинюк С.В., повний текст якої підписаний 22.04.2025), постановлену за результатами попереднього судового засідання в частині розгляду кредиторських вимог АТ “Укрсиббанк” 
та на ухвалу про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ “Укрсиббанк” до боржника від 22.04.2025 (суддя Мартинюк С.В., повний текст якої підписано 28.04.2025) у справі №904/5734/24
за заявою ОСОБА_1 , м. Дніпро  
про визнання неплатоспроможним,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 у справі № 904/5734/24 про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги до боржника у справі про неплатоспроможність визнано грошові вимоги Акціонерного товариства Укрсиббанк" до ОСОБА_1 на суму 1 794 320, 33 грн. (заборгованість) грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 4 844, 80 грн. (судовий збір) - позачергове задоволення вимог кредиторів.
Решту вимог відхилено.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 у справі №904/5734/24 завершено попереднє засідання по справі №904/5734/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . 
Визнано АТ "УКРСИББАНК" кредитором ОСОБА_1 на суму 1 794 320, 33 грн. (заборгованість) - 2 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 4 844, 80 грн. (судовий збір) - позачергове задоволення вимог кредиторів.

Не погодившись із зазначеними ухвалами, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство “Укрсиббанк”, в якій просить скасувати ухвалу, постановлену за результатами попереднього судового засідання в частині розгляду кредиторських вимог АТ “Укрсиббанк” та ухвалу про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ “Укрсиббанк” до боржника від 22.04.2025; ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 у повному обсязі.
При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 по справі №2-6443/11 встановлено наявність невиконаних кредитних зобов`язань ОСОБА_1 станом на 27.10.2011 у валюті зобов`язання (доларах США).
За мотивувальною частиною цього рішення встановлено та вказано:
«Дотепер відповідачі не виконують свої зобов`язання з повернення кредиту за кредитним договором № 11277191000 від 25 грудня 2007 року та відсотків за ним, і у них перед позивачем утворилася солідарна заборгованість, яка станом на 27 жовтня 2011 року, з урахуванням відсотків та пені, складає суму 1 583 785 гривень 86 копійок, відповідно до доданих позивачем розрахунків, а саме: 
- заборгованість за сумою кредиту - 128 513,44 доларів США, що в еквіваленті складає 1 025 048 гривень 90 копійок; 
- заборгованість за процентами по користуванню кредитом - 59 364,77 доларів США, що в еквіваленті складає 473 505 гривень 28 копійок; 
- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 3 326,91 доларів США, що в еквіваленті складає 26 536 гривень 11 копійок; 
- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 358,84 доларів США, що в еквіваленті складає 58 695 гривень 57 копійок». 
Таким чином, мотивувальна частина судового рішення у справі № 2- 6443/11 свідчить про те, що судами встановлено обставини існування заборгованості в іноземній валюті (доларах США).
Окрім цього, в судовому рішенні по справі № 2-6443/11 судом безпосередньо досліджувалось і встановлена обставина існування правовідносин між сторонами щодо невиконання зобов`язання в іноземній валюті (доларах США) та існування боргу за договорами також у валюті - доларах США, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині цього рішення. Зокрема, судом встановлено факт укладення Кредитного договору з наданням коштів в іноземній валюті (доларах США) у розмірі 133 000,00 дол. США.
Однак, судом першої інстанції, при визначенні грошових вимог кредитора АТ «УКРСББАНК» було безпідставно враховано лише резолютивну частину вказаного рішення, та повністю проігноровано мотивувальну частину вказаного рішення, яка містить встановлені (та такі, що не підлягають доказуванню) обставини існування зобов`язань у валюті зобов`язання – доларах США.
У даному випадку судом першої інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду (щодо висновків відносно того, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах)).

Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення. 

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.06.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Мороз В.Ф., Чередко А.Є.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 09.06.2025 здійснено запит матеріалів справи №904/5734/24 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
13.06.2025 матеріали справи №904/5734/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2025 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху через невизнання поважними підстав пропуску строку апелянтом. Скаржнику наданий строк (5 днів) для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
23.06.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 18.06.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано нове клопотання про поновлення процесуальних строків.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2025 (колегія суддів у складі: головуючий, доповідач – Іванов О.Г., судді – Мороз В.Ф., Чередко А.Є.) відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Укрсиббанк” на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025, постановлену за результатами попереднього судового засідання в частині розгляду кредиторських вимог АТ “Укрсиббанк” та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ “Укрсиббанк” до боржника у справі №904/5734/24; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 10.11.2025.
В судовому засіданні 10.11.2025 Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 120 днів.
21.01.2025 на офіційному вебсайті Верховного Суду в мережі Інтернет Господарським судом Дніпропетровської області здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , №75076.
04.02.2025 до господарського суду через систему "Електронний суд" надійшла заява про визнання грошових вимог Акціонерного товариства "Укрсиббанк" в розмірі 8 517 113, 65 грн. та судового збору в розмірі 4844,80 грн.
17.03.2025 до суду через систему "Електронний суд" від керуючої реструктуризацією боргів боржника ОСОБА_2 надійшло повідомлення про результати розгляду заяви АТ "Укрсиббанк" з грошовими вимога до боржника, за змістом якого арбітражна керуюча визнає заявлені вимоги частково в розмірі 1 817 290, 15 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено наступне.
25.12.2007 між АКІБ „УкрСиббанк" (поточна назва АТ “УКРСИББАНК”, надалі банк) та ОСОБА_1 (надалі боржник) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11277191000, відповідно до якого банк надав боржнику кредит в іноземній валюті в сумі 133000.00 дол. США, а боржник зобов`язався прийняти, та повертати кредит та сплачувати плату за кредит 25 числа кожного місяця шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 2018.00 дол. США, але у будь-якому випадку повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі не пізніше 25.12.2017.
За користування кредитними коштами боржник зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 13.4 % річних та порядку, зазначеному у розділі 1 кредитного договору.
Сторони домовилися, що умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п.10.2 договору, а саме: “а) у випадку порушення боржником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов договору (п.1.3, п.10.2 договору) банк має право змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення шляхом направлення боржнику відповідного листа.”
Відповідно до п. 1.4 додаткової угоди до договору від 25.12.2007 пункт 10.2 договору доповнено новим абзацом “У випадку настання обставин, передбачених підпунктами “а”, “б” пункту 10.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1 договору.
Відповідно до п.1.3.3. кредитного договору проценти нараховуються на суму кредиту, що надана банком позичальнику і ще не повернута останнім у власність банку відповідно до умов договору.
В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаному договору майно Боржника не приймалося.

У зв`язку з невиконанням Боржником умов вказаного кредитного договору банк звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення боргу.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 по справі №2-6443/11 присуджено до стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ “Прем`єр Естейт”, ОСОБА_6 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 1 583 785, 86 грн., судовий збір 1700, 00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30, 00 грн.
Станом на дату звернення заявником з грошовими вимогами залишається не погашеною заборгованість за кредитним договором, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 не виконано.

В свою чергу заявник вважає, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 визнано та присуджено до стягнення заборгованість в доларі США, тому заявлений розмір грошових вимог АТ "УКРСИББАНК" в гривневому еквіваленті становить 8 285 339, 36 грн. (за курсом НБУ станом на 04.02.2025).
Також заявником в порядку ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в розмірі 231 774, 29 грн. за період з 02.04.2017 по 23.02.2022.

Оскаржувані ухвали господарського суду 22.04.2025, якими частково визнано грошові вимоги Акціонерного товариства “Укрсиббанк” та визнано останнє кредитором ОСОБА_1 на суму 1 794 320, 33 грн. (заборгованість) - 2 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 4 844, 80 грн. (судовий збір) - позачергове задоволення вимог кредиторів, мотивовані тим, що на теперішній час заборгованість, стягнута за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 у розмірі 1 583 785,86 грн, не погашена. 
Перевіривши здійснені кредитором нарахування 3% річних в розмірі 231 774, 29 грн за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, суд дійшов висновку, що вірним періодом нарахування 3% річних є період з 02.04.2017 по 12.09.2021, і грошові вимоги в цій частині становлять 210 534, 47 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.
При цьому, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватись або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.
Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (аналогічна позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).
Згідно з ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Судом встановлено, що заява Акціонерного товариства “Укрсиббанк” з грошовими вимогами подана 04.02.2025, а отже строк 30-дений подання такої заяви дотримано.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Приписами ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. 

Частиною 4 статті 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Таким чином, факт укладання договору, невиконання умов договору з боку Боржника та право АТ "УКРСИББАНК" на стягнення заборгованості встановлено вищезазначеним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 по справі №2-6443/11, а тому, в силу ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що станом на момент винесення оскаржуваних ухвал заборгованість, стягнута з Боржника за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 у розмірі 1 583 785,86 грн, не погашена. З огляду на що, наявні підстави для визнання грошових вимог у цьому розмірі.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, при визначенні грошових вимог кредитора АТ «УКРСББАНК» безпідставно враховано лише резолютивну частину вказаного рішення, якою стягнуто заборгованість у національній валюті України, та повністю проігноровано мотивувальну частину вказаного рішення, яка містить встановлені (та такі, що не підлягають доказуванню) обставини існування зобов`язань у валюті зобов`язання – доларах США, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Однак, Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю, тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання, однак, не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
За статтею 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики), тобто таку саму суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (див. висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

У постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

У справі, що розглядається, боржником ( ОСОБА_1 ) отримано кредит за договором в іноземній валюті - доларах США.
Тобто, предметом укладеного між сторонами договору кредиту є іноземна валюта, яку боржник зобов`язався повернути банку.
Водночас заборгованість за договором кредиту на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 по справі №2-6443/11, ухваленого за позовом кредитора (Акціонерного товариства “Укрсиббанк”), який пред`явив позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 саме у гривнях, стягнута з боржника в гривнях без застосування валютної прив`язки чи еквіваленту суми боргу в іноземній валюті.
Зазначене рішення суду набрало законної сили і на його виконання про стягнення боргу в гривнях суд видав відповідний виконавчий документ - виконавчий лист.

ЄСПЛ у рішенні від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів.
Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.
Отже, кредитор, користуючись своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання, пред`явив позов про стягнення заборгованості за договором з боржника у гривнях, з урахуванням чого валютою такого зобов`язання з цієї дати стала національна валюта - гривня.
Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 08 грудня 2022 року у справі № 921/542/20.

Ураховуючи наведене, кредитор, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові у національній валюті - гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржника у цій валюті, має право за частиною другою статті 625 ЦК України на нарахування інфляційних втрат на таку заборгованість боржника за весь час прострочення виконання ним грошового зобов`язання.
Близького за змістом висновку щодо права кредитора на нарахування індексу інфляції у разі визначення ним зобов`язання в національній валюті - гривні дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 340/385/17.
Такий висновок не суперечить та узгоджується з наведеними висновками Верховного Суду щодо права кредитора на нарахування інфляційних втрат, які полягають у тому, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного в національній валюті - гривні, оскільки відповідні висновки сформовані за інших фактичних обставин, ніж обставини справи, що переглядається, в якій незважаючи на укладення договору кредиту в іноземній валюті мало місце відступлення права вимоги до боржника за договором кредиту, стягнення з боржника за позовом кредитора заборгованості за кредитом та згодом часткове примусове виконання рішення суду відділом ДВС в національній валюті - гривні. Тому кредитор має право на нарахування індексу інфляції на зазначену прострочену заборгованість боржника.

З огляду на що, колегія суддів виснує, що АТ "Укрсиббанк" в поданій заяві з грошовими вимогами необґрунтовано зазначив про необхідність обрахування стягнутої судом заборгованості в іноземній валюті, як передбачено договором, оскільки в резолютивній частині рішення стягувана сума була зазначена в національній валюті України – гривні, без застосування валютної прив`язки чи еквіваленту суми боргу в іноземній валюті, що зумовлює виконання рішення суду у тому вигляді, в якому воно прийнято, а тому господарський суд правомірно визнав заборгованість за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 в загальному розмірі 1 583 785,86 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку із невиконанням боржником належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором, банк здійснив нарахування 3% річних у розмірі 231 774, 29 грн. за невиконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 за період з 02.04.2017 по 23.02.2022.
Перевіривши здійснені кредитором нарахування відсотків, суд дійшов висновку, що заявником зазначену вище суму розраховано не вірно, а саме без урахування мораторію, введеного ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2021 у справі №904/7413/21 про визнання неплатоспроможною ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 121 КУзПБ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
1) зупиняється виконання боржником грошових зобов`язань, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність;
2) зупиняється стягнення з боржника за всіма виконавчими документами, крім виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, а також крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, у тому числі одержаних від продажу майна боржника або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;
3) не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення вимог, на які поширюється мораторій;
4) зупиняється перебіг позовної давності щодо вимог до боржника;
5) не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань боржника.
Отже, з урахуванням викладеного вірним періодом нарахування 3% річних є період з 02.04.2017 по 12.09.2021 і грошові вимоги в цій частині становлять 210 534, 47 грн.
Враховуючи викладене, господарським судом правильно визнано грошові вимоги АТ "Укрсиббанк" в розмірі 1 794 320, 33 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укрсиббанк” на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025, постановлену за результатами попереднього судового засідання в частині розгляду кредиторських вимог АТ “Укрсиббанк” та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ “Укрсиббанк” до боржника у справі №904/5734/24 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025, постановлену за результатами попереднього судового засідання в частині розгляду кредиторських вимог АТ “Укрсиббанк” у справі №904/5734/24 – залишити без змін.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025, про результати розгляду заяви конкурсного кредитора про грошові вимоги АТ “Укрсиббанк” до боржника у справі №904/5734/24 – залишити без змін.
Судові витрати Акціонерного товариства “Укрсиббанк” за подання апеляційної скарги на ухвали суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження постанови визначені ст.ст.288, 289 Господарського процесуального кодексу України, ст.9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повна постанова складена та підписана суддями Івановим О.Г., Чередко А.Є. 20.04.2026, суддею Морозов В.Ф. (через перебування у відпустці) 11.05.2026. 

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко

Суддя  В.Ф. Мороз