ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/7244/25 пров. № А/857/18073/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року (судді Чепенюк О.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Тернопіль) у справі № 500/7244/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 18.07.2025 №961140135196 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області, ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі частини другої статті 114 Закону №1058-IV, період роботи з 01.11.2010 по 20.12.2012 на посаді сестри медичної патронажної у диспансерно-поліклінічному відділенні в КНП “Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр” ТОР, та призначити і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі частини другої статті 114 Закону №1058-IV з 11.07.2025.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.07.2025 №961140135196 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з 11.07.2025 на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV, зарахувавши до її пільгового страхового стажу період роботи з 01.11.2010 по 20.12.2012 на посаді сестри медичної патронажної в КНП “Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр” ТОР. В решті позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.07.2025 звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільської області з заявою про перехід на інший вид пенсії - пенсії за віком на пільгових умовах, до якої додала відповідні документи на підтвердження страхового стажу (а.с.65).
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 18.07.2025 №961140135196 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки відсутній пільговий стаж. У рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить 35 років 03 місяці 22 дні, стаж роботи за Списком № 2 складає 09 років 10 місяців 10 днів. За доданими документами до пільгового стажу не враховано періоди роботи з 01.11.2010 до 20.12.2012, оскільки назва відділення в довідці №53 не відповідає наказу про результати проведення атестації №46 від 28.12.2007. Також у рішенні вказано, що неможливо встановити факт звільнення, оскільки згідно з даними індивідуальних відомостей про застраховану особу та відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб заявник не надав документи щодо припинення трудових відносин з ОСББ “Затишна оселя 24” (а.с.64).
Не погоджуючись із діями відповідачів, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, вік позивача станом на день подання заяви про призначення пенсії становив 55 років, відтак вона досягла необхідного віку для призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.
Вказана правова норма пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, крім віку, передбачає наявність страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Колегією суддів встановлено, що у цій справі спірним є період з 01.11.2010 до 20.12.2012, який зарахований до загального стажу, але не зарахований до пільгового страхового стажу.
На підтвердження пільгового стажу позивачем надано відповідачам довідку №52 від 07.07.2025 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану ОСОБА_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день в КНП “Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр” ТОР в період з 01.11.2010 по 01.11.2022, а саме: 01.11.2010 працювала на посаді сестри медичної патронажної у диспансерно-поліклінічному відділенні (наказ про прийняття на роботу № 58 від 28.10.2010); 19.08.2016 переведена на постійно на посаду сестри медичної патронажної у диспансерно-поліклінічне відділення (наказ № 57 від 09.08.2016); 01.01.2020 переведена у відділення анестезіології та інтенсивної терапії на посаду сестри медичної стаціонару (наказ № 128 від 03.12.2019); 01.12.2021 переведена у 2-ге інфекційне відділення на посаду сестри медичної стаціонару (наказ № 72 від 29.11.2021); 01.11.2022 (наказ про звільнення № 45 від 01.11.2022).
Також у цій довідці зазначено, що позивач виконувала повний робочий день, працювала по безпосередньому обслуговуванню туберкульозних хворих, за професією, посадою - медична сестра патронажна, що передбачена Списком №2 (розділ XXIV) постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, та медична сестра стаціонару, що передбачена Списком №2 (розділ XXIV) постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 (а.с.77).
Згідно з довідкою КНП “Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр” ТОР №55 від 07.05.2025, робота, робоче місце позивача з 01.11.2010 по 01.11.2022 дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умова по Списку №2 (а.с.78).
За змістом довідки КНП “Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр” ТОР №54 від 07.07.2025 слідує, що позивач у спірний період з 01.11.2010 до 20.12.2012 не знаходилася у відпустці по догляду за дітьми та у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.77 зворот).
Витягом від 07.07.2025 № 57 з наказу № 46 від 28.12.2007 “Про затвердження переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджується право на пільги та компенсації” підтверджено медичній сестрі патронажній ОСОБА_1 право на пільгову пенсію за Списком № 2 (а.с.79).
На підтвердження атестації робочих місць за умовами праці позивачем надано відповідачам також наказ від 28.12.2007 № 46 та висновок щодо якості проведеної атестації робочих місць за умовами праці, згідно з якими підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах працівникам робочих місць, в тому числі, сестра медична (диспансерного відділу) (а.с.82-87). 
Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (чинним на період роботи позивача), розділом XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах передбачені професії працівників, зокрема 24а - молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині, 24а - молодші спеціалісти з медичною освітою. Отже, позивач працювала за професіями, які передбачені Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема з 01.11.2010 по 20.12.2012 в КНП “Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр” ТОР.
Апелянт до пільгового стажу не враховує період роботи з 01.11.2010 до 20.12.2012, оскільки назва відділення в довідці №53 не відповідає наказу про результати проведення атестації №46 від 28.12.2007, колегія суддів такі висновки відхиляє, оскільки виявлений пенсійним органом недолік оформлення довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці не впливає на можливість зарахувати спірний період з 01.11.2010 до 20.12.2012 до пільгового стажу, адже оформлення документів в установі, та неналежний порядок заповнення таких, або допущені, помилки чи описки у написанні назви відділення, не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Колегія суддів зазначає, що навіть за відсутності атестації робочого місця особа може претендувати на пільгову пенсії, якщо працювала за професією віднесеною до Списків №1 чи №2. До такого переконання суд приходить з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах списком №2, відповідно до пункту “б” статті 13 Закону №1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Враховуючи встановлені обставини справи та наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що пільговий стаж роботи у в КНП “Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр” ТОР підтверджений належними і допустимими доказами, достатніми для зарахування періоду з 01.11.2010 по 20.12.2012 на посаді сестри медичної патронажної, а оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 18.07.2025 №961140135196 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV з підстав відсутності пільгового стажу слід скасувати як протиправне. 
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №1058-IV, то колегія суддів зазначає наступне.
Як слідує з оскаржуваного рішення від 18.07.2025, загальний страховий стаж позивача становить 35 років 03 місяці 22 дні, вік 55 років, що є достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах при наявності пільгового стажу 10 років.
За висновками суду у цій справі підлягає зарахуванню до пільгового страхового стажу період з 01.11.2010 по 20.12.2012, що з урахуванням 09 років 10 місяців 10 днів зарахованих пенсійним органом самостійно, однозначно та беззаперечно становить більше 10 років.
Верховний Суд у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20 зазначив, що дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Інакше кажучи, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04.09.2021 у справі № 320/5007/20, від 14.09.2021 у справі № 320/5007/20, від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 та від 13.10.2022 у справі №380/13558/21.
У випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Питання про перехід позивача на інший вид пенсії має вирішувати ГУ ПФУ в Харківській області, яке визначене за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача від 11.07.2025. Такий відповідач приймав оскаржуване рішення, а тому й повинен у подальшому вчинити дії пов`язані з перерахунком пенсії позивачу, що узгоджується з положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, з змінами і доповненнями.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що є підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести позивача на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 01.11.2010 по 20.12.2012, а належним способом захисту порушених прав позивача, буде саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах як просить позивач (а не повторно розглянути заяву), відповідно правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року у справі №500/7244/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

З.М. Матковська

Повне судове рішення складено 28.05.26