Справа № 991/11839/25
Провадження № 2/991/40/25

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року         м.Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Литвинко Т.В.,
суддів Мовчан Н.В., Сікори К.О.,
за участю секретаря судового засідання Бєшенцевої Т.С.,
представника позивача - прокурора САП Макара О.І.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Держави України в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Макара Олега Ігоровича до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАПА СТАНДАРТ» про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави,
ВСТАНОВИВ:
28.11.2025 Держава в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Макара О.І. (далі - позивач або прокурор) звернулась до Вищого антикорупційного суду із цивільним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАПА СТАНДАРТ» (далі - відповідачі) та просить:
1. Визнати необґрунтованими такі активи:
- транспортний засіб марки та моделі Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 ;
- транспортний засіб марки та моделі BMW 730LD, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 ;
- транспортний засіб марки та моделі BMW Х5, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 .
2. Стягнути з відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ» в дохід держави вартість необґрунтованих активів у сумі 7 255 976 (сім мільйонів двісті п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 58 копійок.

Стислий виклад позиції позивача
При виконанні повноважень, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 5 ст. 290 ЦПК України, за результатами опрацювання матеріалів Національного агентства з питань запобігання корупції (надалі - НАЗК) щодо моніторингу способу життя народного депутата України ОСОБА_5 встановлено відомості, що можуть свідчити про набуття ним через пов`язаних осіб необґрунтованих активів, а саме: транспортних засобів Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, BMW 730LD, 2020 року випуску, BMW X5, 2020 року випуску.
Так, Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, набувався послідовно відповідачами: 27.08.2021 - ОСОБА_6 , 21.09.2021 - ОСОБА_7 , 24.01.2023 - ОСОБА_8 , 08.07.2023 - ОСОБА_9 , 31.07.2024 - ОСОБА_1 .
Мінімальна ринкова вартість автомобіля на момент набуття становила 1 798 600 грн. Проте, як стверджує позивач, усі номінальні власники не мали достатніх законних доходів для придбання транспортного засобу такої вартості. В цей же час ОСОБА_5 з 01.09.2021 постійно декларував право користування вказаним автомобілем, неодноразово вчиняв на ньому адміністративні правопорушення, особисто оплачував його обслуговування та ремонт, ініціював видачу перепусток для заїзду на територію Верховної Ради України, і автомобіль систематично фіксувався в урядовому кварталі м. Києва.
Транспортний засіб BMW 730LD, 2020 року випуску, вартістю 3 819 026,92 грн набуто 25.09.2020 ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ», засновниками якого є близькі особи помічника народного депутата ОСОБА_5 - ОСОБА_11 .
За версією позивача кошти на придбання автомобіля фактично рухалися через поворотну фінансову допомогу та розрахунки з помічником депутата, що, на його думку, свідчить про штучне формування доходів товариства.
ОСОБА_5 з лютого 2021 року також декларував право користування цим автомобілем, систематично використовував його для поїздок, у тому числі ініціював його допуск на територію Верховної Ради України. Автомобіль обслуговувався в сервісних центрах з використанням контактних даних водіїв та сина депутата.
Транспортний засіб BMW X5, 2020 року випуску, вартістю 3 014 237 грн набуто 11.04.2020 ОСОБА_10 - особою, яка тривалий час працювала на підприємстві, керівником якого був ОСОБА_5 , а згодом - його син. Доходи ОСОБА_10 були недостатніми для придбання такого транспортного засобу. Крім того, після набуття права власності на авто ОСОБА_10 видав довіреність на розпорядження автомобілем сину позивача - ОСОБА_12 .
Автомобіль також фіксувався в урядовому кварталі та обслуговувався через контакти членів сім`ї депутата.
Прокурор зазначає, що усі три транспортні засоби об`єднані спільними ознаками: 1) набуття через номінальних осіб, пов`язаних з ОСОБА_5 особисто або через його оточення; 2) відсутність у номінальних власників достатніх законних доходів та джерел походження коштів; 3) систематичне фактичне користування активами самим ОСОБА_5 та членами його сім`ї; 4) використання механізмів приховування реального бенефіціара (ланцюжок перереєстрацій, довіреності, опосередковано пов`язане товариство).
Сукупна вартість активів значно перевищує суму законних доходів ОСОБА_5 та членів його сім`ї за відповідний період, а саме на 7 255 976,58 грн, що підтверджується даними декларацій та Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.
Отже, позивач вважає, що спірні активи набуті ОСОБА_5 опосередковано, через інших осіб, за відсутності законних джерел походження коштів, у зв`язку з чим вони підлягають визнанню необґрунтованими. Поряд з цим, оскільки на момент пред`явлення позову активи відчужено особам, які не пов`язані з ОСОБА_5 , прокурор просить стягнути вартість активів в дохід держави відповідно до ч.2 ст. 292 ЦПК України.

Стислий виклад заперечень відповідачів
2.1 Позиція відповідача ОСОБА_5 (представники ОСОБА_13 та ОСОБА_4 )
У відзиві від 16.01.2026 (т. 5, а.с. 158-163) на позовну заяву представник ОСОБА_13 зазначив, що відповідач ОСОБА_5 заперечує проти задоволення позову.
Щодо позовних вимог у частині автомобіля Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску.
Представник зазначив, що позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували факт придбання вказаного автомобіля за дорученням ОСОБА_5 або наявності у нього прямої чи опосередкованої можливості вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження цим транспортним засобом, з огляду на таке.
ОСОБА_5 знайомий з відповідачем ОСОБА_9 близько десяти років. Після обрання ОСОБА_5 народним депутатом України у 2019 році ОСОБА_9 систематично супроводжував його на робочих зустрічах та нарадах з питань розвитку аграрного сектору економіки, оскільки є фахівцем з аграрних питань, тоді як ОСОБА_5 входив до складу Комітету Верховної Ради України з питань аграрної та земельної політики. У травні 2023 року ОСОБА_9 було прийнято на посаду помічника-консультанта на громадських засадах.
Влітку 2021 року ОСОБА_9 вирішив придбати автомобіль, проте не мав для цього коштів у повному обсязі, у зв`язку з чим отримав позику у ОСОБА_6 . З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань транспортний засіб Toyota Land Cruiser 200 було зареєстровано за ОСОБА_6 як заставне майно.
Згодом відповідач ОСОБА_9 повідомив, що у вересні 2021 року автомобіль Toyota Land Cruiser 200 тимчасово було зареєстровано за ОСОБА_7 , а в подальшому - перереєстровано на ОСОБА_8 у зв`язку з можливою мобілізацією ОСОБА_7 до Збройних Сил України.
Представник зазначив, що у вересні 2021 року ОСОБА_9 вже користувався автомобілем Toyota Land Cruiser 200 та повідомив ОСОБА_5 про можливість його використання за потреби. Відтоді вказані особи використовували транспортний засіб для спільних службових поїздок. У випадках, коли ОСОБА_9 не міг особисто супроводжувати ОСОБА_5 , останній інколи використовував автомобіль самостійно.
У 2023 році ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_5 , що повністю розрахувався з боргом за автомобіль Toyota Land Cruiser 200 та зареєстрував право власності на нього.
Відповідач ОСОБА_5 не мав жодного стосунку до розрахунків ОСОБА_9 з ОСОБА_6 та до джерел походження коштів, витрачених на погашення відповідного боргу. Роль ОСОБА_5 обмежилася рекомендацією звернутися до ОСОБА_6 як до особи, яка могла б допомогти з позикою.
Стосовно витрат на обслуговування автомобіля у розмірі 20 000 грн представник зазначив, що у травні 2024 року, коли ОСОБА_5 самостійно скористався транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, в автомобілі виникла технічна несправність. У зв`язку з цим ОСОБА_5 змушений був доставити його на станцію технічного обслуговування та сплатити вартість ремонтних робіт.
Факти фіксування місцезнаходження зазначеного транспортного засобу біля адміністративних будівель Верховної Ради України та в інших місцях у місті Києві свідчать виключно про його використання для пересування ОСОБА_9 в межах спільної з ОСОБА_5 діяльності у сфері аграрної політики, а також - в окремих випадках - самим ОСОБА_5 за відсутності ОСОБА_9 .
Щодо позовних вимог у частині автомобіля BMW 730LD, 2020 року випуску.
Позивач посилається на те, що у щорічних деклараціях за 2021-2022 роки ОСОБА_5 декларував право користування автомобілем BMW 730LD, 2020 року випуску, зареєстрованим за ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ», а також стверджує, що зазначений автомобіль було придбано цим товариством за дорученням ОСОБА_5 з метою здійснення ним дій, тотожних за змістом здійсненню права розпорядження.
Представник відповідача вважає зазначене таким, що не відповідає дійсності. Автомобіль BMW 730LD, д.н.з. НОМЕР_4 , належав ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ», директором якого є ОСОБА_14 , яка перебуває в товариських відносинах з родиною ОСОБА_15 . На певний період ОСОБА_14 залишила автомобіль у розпорядженні родини ОСОБА_15 на зберігання та запропонувала користуватися ним за потреби.
Відповідач ОСОБА_5 не має жодного стосунку до обставин придбання ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ» транспортного засобу BMW 730LD та до джерел походження відповідних коштів. Будь-яких корпоративних або інших правовідносин між ОСОБА_5 та ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ» не існує.
Представник стверджує, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту придбання автомобіля BMW 730LD за дорученням ОСОБА_5 або наявності у нього прямої чи опосередкованої можливості вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження.
Щодо позовних вимог у частині автомобіля BMW X5, 2020 року випуску.
Позивач зазначає, що транспортний засіб BMW X5, 2020 року випуску, придбано відповідачем ОСОБА_10 , який видав довіреність на право розпорядження ним на ім`я ОСОБА_12 - сина відповідача ОСОБА_5 , що, на думку позивача, свідчить про придбання автомобіля ОСОБА_10 за дорученням ОСОБА_5 .
Представник відповідача також вважає зазначене таким, що не відповідає дійсності. Син відповідача є повнолітньою особою та самостійно проживає окремо від батьків з 2020 року. Обставини придбання транспортного засобу BMW X5, джерела походження коштів, витрачених ОСОБА_10 на його придбання, а також підстави і мотиви видачі довіреності на ім`я ОСОБА_12 відповідачу ОСОБА_5 невідомі.
Представник стверджує, що матеріали справи не містять жодного належного та беззаперечного доказу користування відповідачем цим транспортним засобом. Позивач не наводить жодних фактичних даних, які б підтверджували зв`язок ОСОБА_5 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави, із зазначеним транспортним засобом.
Загальна позиція представника відповідача.
Підсумовуючи викладене у відзиві, представник ОСОБА_5 зазначив, що позивач посилається на обставини, які, на його переконання, свідчать про придбання транспортних засобів іншими відповідачами за дорученням ОСОБА_5 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави, та який нібито мав пряму або опосередковану можливість вчиняти щодо них дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження. Між тим ні зміст позовної заяви, ні додані до неї матеріали не містять відомостей чи фактичних даних, які б підтверджували наведені твердження.
Епізодичне використання відповідачем транспортних засобів Toyota Land Cruiser 200, BMW 730LD та BMW X5 в окремих випадках не свідчить ні прямо, ні опосередковано про належність цих активів відповідачу ОСОБА_5 .
Посилання позивача на факти перебування автомобілів на прилеглій до Верховної Ради України території або в інших місцях у місті Києві та їх регулярну фіксацію камерами відеоспостереження не підтверджують систематичного та постійного використання транспортних засобів саме відповідачем у відповідні періоди.
Доводи позовної заяви про відсутність у відповідачів - набувачів транспортних засобів - фінансової спроможності для їх придбання слід оцінювати критично: відсутність або неповнота відомостей про майновий стан інших відповідачів не може слугувати доказом придбання активів за участю ОСОБА_5 .
Крім того, обставини, на які посилається позивач, викладені виключно у формі припущень і не підкріплені конкретними доказами. Позовна заява та додані до неї матеріали не містять підтвердження обставин набуття і відчуження транспортних засобів, їх вартості, а також такого ступеня зв`язку відповідача ОСОБА_5 з цими активами, який би вказував на їх придбання за його дорученням або на наявність у нього прямої чи опосередкованої можливості вчиняти щодо них дії, тотожні здійсненню права розпорядження.
На думку представника, позиція позивача є наслідком неповного з`ясування фактичних обставин справи, суб`єктивного тлумачення обставин набуття транспортних засобів іншими відповідачами та намагання інтерпретувати кожну обставину виключно на користь власної правової позиції.
За таких умов позивачем не надано належних доказів на підтвердження первинного критерію визнання активів необґрунтованими - придбання транспортних засобів іншими відповідачами за дорученням ОСОБА_5 та наявності у нього можливості вчиняти дії, тотожні здійсненню права розпорядження ними.
2.2 Позиція відповідача ТОВ «Чапа Стандарт» (представник ОСОБА_2 )
У відзиві від 17.01.2026 (т. 5, а.с. 182-185) представник відповідача заперечив проти обставин, на яких ґрунтується позов, стверджуючи про їх невідповідність дійсності та недоведеність належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Представник зазначив, що юридична особа - відповідач ТОВ «Чапа Стандарт» - придбала спірний транспортний засіб у власність, а після спливу певного часу засновник товариства погодив надання ОСОБА_5 можливості використовувати цей транспортний засіб у власних цілях. Таким чином, ОСОБА_5 отримав виключно право користування транспортним засобом, але не право розпорядження ним. Ні сам ОСОБА_5 у поясненнях, наданих НАЗК, ні власник транспортного засобу - ТОВ «Чапа Стандарт» - цього не заперечують.
На думку представника, вирішуючи питання про опосередковане набуття активів, суд має дослідити, чи могли безпосередні власники (треті особи) придбати їх за рахунок власних законних доходів, оскільки відсутність відповідної фінансової спроможності може бути додатковою ознакою набуття активу за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або в її інтересах - за умови, що така особа після набуття може прямо чи опосередковано вчиняти щодо активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження. На користь цього свідчать і взаємовиключні правові позиції, які позивач виклав у позовній заяві: з одного боку, позивач посилається на фінансову неспроможність ТОВ «Чапа Стандарт» придбати спірний актив та наголошує на «штучному накручуванні доходів товариства»; з іншого боку, доходить висновку про те, що можливість набуття активів «повинна оцінюватись саме за рахунок законних доходів особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Наведені твердження є внутрішньо суперечливими.
За таких обставин законодавство орієнтує правозастосування на дослідження законних доходів осіб, які є власниками спірних активів. Такі доходи мають походити із законних джерел із дотриманням вимог податкового законодавства щодо сплати передбачених податків і зборів та бути достатніми для придбання спірних активів.
25 вересня 2020 року ТОВ «Чапа Стандарт» набуло у власність автомобіль BMW 730LD, 2020 року випуску, за рахунок власних законних доходів, що підтверджується доказами.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Чапа Стандарт» провадить такі види економічної діяльності: лісозаготівля (КВЕД 02.20); лісопильне та стругальне виробництво (КВЕД 16.10); виробництво фанери, дерев`яних плит та шпону (КВЕД 16.21 - основний); оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (КВЕД 46.73); вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41).
Представник відповідача стверджує, що відсутність у товариства власних або орендованих виробничих потужностей не може слугувати підставою для висновку про неможливість отримання доходу від інших видів діяльності, зокрема від оптової торгівлі деревиною. Так само визначення виробництва фанери, дерев`яних плит та шпону основним видом діяльності не зобов`язує суб`єкта господарювання провадити діяльність виключно за цим кодом КВЕД.
У 2019-2020 роках ТОВ «Чапа Стандарт» активно провадило зовнішньоекономічну діяльність, уклавши та виконавши ряд експортних контрактів з нерезидентами. Одним із контрагентів товариства виступав ФОП ОСОБА_11 , що не суперечить вимогам податкового законодавства.
Згідно з випискою ПуАТ «КБ «Акордбанк», протягом 2019 року на рахунок ТОВ «Чапа Стандарт» надійшло 86 992 євро валютної виручки від зовнішньоекономічних договорів, що в гривневому еквіваленті на дату надходження становить 2 609 760 грн. Згідно з випискою АТ «Укрсиббанк», лише протягом 2020 року товариство отримало на рахунок 260 079,06 євро валютної виручки від експортних контрактів, пов`язаних із поставками деревини, що в еквіваленті на дату надходження становить 7 802 370 грн. Загалом у 2020 році ТОВ «Чапа Стандарт» реалізувало продукції на суму 328 392,88 євро.
Відповідно до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2019 рік загальний дохід ТОВ «Чапа Стандарт» від будь-якої діяльності (рядок 01 декларації) склав 10 869 509 грн, при цьому товариство сплатило податку на прибуток (рядок 19 декларації) на суму 224 154 грн. За 2020 рік загальний дохід товариства склав 14 723 301 грн, податок на прибуток - 407 286 грн.
Крім того, у червні 2020 року держава відшкодувала ТОВ «Чапа Стандарт» на поточний рахунок 1 040 802 грн податку на додану вартість за березень 2020 року, що підтверджує довідка ГУ ДПС у Рівненській області.
Додатково представник відповідача зазначив, що 09 серпня 2024 року ТОВ «Чапа Стандарт» продало автомобіль BMW 730LD ОСОБА_16 за ціною 936 000,00 грн з урахуванням амортизаційного зносу. Відповідно до платіжної інструкції № 1 від 09.08.2024, ОСОБА_16 перерахувала кошти за автомобіль на рахунок ТОВ «Чапа Стандарт»; відповідно до податкової накладної № 1 від 09.08.2024, товариство включило суму ПДВ з продажу автомобіля до своїх податкових зобов`язань та перерахувало її до бюджету.
З урахуванням наведеного представник відповідача вважає безпідставним висновок позивача про те, що «грошові кошти рухаються по колу між ТОВ «Чапа Стандарт» та помічником ОСОБА_5 , що призводить до штучного накручування доходів товариства», оскільки будь-яке збільшення доходів суб`єкта господарювання тягне за собою відповідне збільшення його податкових зобов`язань.
На думку представника відповідача, докази, додані до відзиву, підтверджують, що ТОВ «Чапа Стандарт» придбало спірний автомобіль за рахунок власних законних доходів, а ОСОБА_5 правомірно користувався ним за згодою власника на законних підставах.
2.3 Позиція відповідача ОСОБА_9 (представники ОСОБА_13 та ОСОБА_4 ) 
Позивач, обґрунтовуючи позов, стверджує, що автомобіль було набуто за дорученням ОСОБА_5 , однак це твердження є безпідставним.
У 2021 році ОСОБА_9 прийняв рішення придбати автомобіль з метою отримання прибутку від його подальшого перепродажу. Власник пропонував автомобіль за ціною 1 600 000 грн, що було нижче ринкової вартості, через нагальну потребу в коштах для закупівлі агропромислової хімії. На момент придбання у ОСОБА_9 було лише 70 000 грн власних заощаджень.
Оскільки коштів було недостатньо, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_5 з проханням надати позику. ОСОБА_5 відмовив у наданні коштів, але порадив звернутися до спільного знайомого - ОСОБА_6 , та підтвердив перед ним порядність і платоспроможність ОСОБА_9 . ОСОБА_6 погодився надати позику в розмірі 1 530 000 грн за умови, що до повного її повернення автомобіль залишатиметься зареєстрованим на його ім`я. Домовленості були зафіксовані у письмовій розписці зі строком повернення до 01.01.2024.
У серпні-вересні 2021 року ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_5 про придбання автомобіля та подякував за рекомендацію. Також він повідомив, що за потреби ОСОБА_5 може користуватися автомобілем, і попросив посприяти у пошуку потенційного покупця.
Представник зазначив, що ОСОБА_5 користувався автомобілем лише в поодиноких випадках. Переважно транспортний засіб використовувався спільно для робочих поїздок та відряджень.
Після початку повномасштабного вторгнення автомобільний ринок фактично зупинився, тому наприкінці 2022 року ОСОБА_9 знову звернувся до ОСОБА_5 з проханням надати позику для повного розрахунку з ОСОБА_6 , який повідомив про можливу мобілізацію та попросив повернути кошти. Також ОСОБА_9 обговорював можливість переоформлення автомобіля на ОСОБА_5 або когось із членів його родини, однак той відмовив, посилаючись на відсутність коштів та неможливість реєстрації автомобіля на себе чи родичів через необхідність декларування такого майна та пояснення його походження. Натомість ОСОБА_5 порадив звернутися до спільного знайомого - ОСОБА_7 . Автомобіль було тимчасово перереєстровано на ОСОБА_7 на умовах подальшого переоформлення після погашення боргу.
Згодом, у зв`язку з ризиком мобілізації ОСОБА_7 , автомобіль за рекомендацією ОСОБА_5 було перереєстровано на ОСОБА_8 (тещу спільного знайомого ОСОБА_17 ).
У середині 2023 року ОСОБА_9 повністю розрахувався з ОСОБА_6 та 08.07.2023 зареєстрував автомобіль на своє ім`я.
ОСОБА_5 не вносив жодної плати за користування автомобілем. Транспортний засіб надавався йому безоплатно на підставі дружніх та робочих відносин. Технічне обслуговування та ремонт ОСОБА_9 здійснював за власний рахунок.
14.02.2024 ОСОБА_9 видав ОСОБА_5 довіреність на автомобіль (яка згодом припинила дію) виключно для уникнення непотрібних перевірок на блокпостах.
Згодом автомобіль було продано ОСОБА_1 орієнтовно за 2 000 000 грн.
ОСОБА_9 також не погоджується з визначеною позивачем вартістю автомобіля на підставі консультації ПП «Ажіо» № 36/25-96-1 від 25.08.2025, оскільки оцінка проведена без фактичного огляду транспортного засобу, без урахування його реального технічного стану, пробігу та індивідуальних характеристик. Позивач не вживав заходів для проведення такого огляду. Більш того, позивач непослідовний у підході до визначення вартості активів: для Toyota Land Cruiser 200 застосовано оцінку, а для автомобілів BMW - номінальну купівельну вартість.
Підсумкова позиція відповідача полягає у такому. ОСОБА_9 придбав спірний автомобіль Toyota Land Cruiser 200 у 2021 році особисто, з метою подальшого перепродажу, частково за рахунок позикових коштів від ОСОБА_6 . Тимчасові перереєстрації здійснювалися виключно з технічних і практичних причин. ОСОБА_5 не давав жодних доручень щодо набуття автомобіля та користувався ним безоплатно на підставі особистих і робочих стосунків. Позовна заява ґрунтується на припущеннях, а не на доказах, оцінка вартості є недостовірною, а стандарт доказування у справі не дотримано. У зв`язку з наведеним позов не підлягає задоволенню.
2.4 Позиція відповідача ОСОБА_6 (представники ОСОБА_13 та ОСОБА_4 ) 
У відзиві від 21.01.2026 (т. 6, а.с. 52-55) представник ОСОБА_13 зазначив, що відповідач ОСОБА_6 заперечує проти задоволення позову з огляду на таке.
Позивач стверджує, що відповідач придбав автомобіль Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, за дорученням ОСОБА_5 , і що останній міг прямо чи опосередковано вчиняти дії щодо цього активу. На думку представника відповідача, це твердження є припущенням і жодних доказів на його підтвердження позивач не надав.
Зокрема, прокурор посилається на абз. 2 ч. 8 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого для визначення вартості активів з ознаками необґрунтованості прокурор може залучати кваліфікованих спеціалістів та експертів, у тому числі на договірних засадах. На цій підставі прокуратура залучила Приватне підприємство «Ажіо» (ЄДРПОУ 387648) для надання консультації щодо мінімальної ринкової вартості автомобіля Toyota Land Cruiser 200. Однак оцінювач не здійснив фактичного огляду транспортного засобу, що унеможливило врахування його технічного стану, реального пробігу та інших експлуатаційних характеристик, які безпосередньо впливають на вартість. Визначена оцінювачем вартість є орієнтовною і не може слугувати основним доказом для встановлення розміру грошової суми, яку прокурор просить стягнути.
Щодо обставин реєстрації автомобіля представник ОСОБА_13 зазначив, що ОСОБА_6 не мав наміру користуватися цим автомобілем і зареєстрував право власності з іншою метою. Приблизно у серпні 2021 року до нього звернувся знайомий - ОСОБА_9 - з проханням позичити кошти на придбання автомобіля. Оскільки сума була для ОСОБА_6 суттєвою, він вирішив перестрахуватися і погодився надати позику лише за умови, що до повного розрахунку автомобіль перебуватиме у його власності. ОСОБА_5 лише підтвердив серйозність намірів ОСОБА_9 та його спроможність повернути борг. Оформлення застави чи іпотеки відповідач вважав складним і ризикованим, тому реєстрація автомобіля на себе як спосіб забезпечення зобов`язань видалася йому найбільш безпечною і зручною.
Кошти, які ОСОБА_6 надав ОСОБА_9 у позику, складалися з власних заощаджень відповідача та заощаджень його родичів: матері - ОСОБА_18 (700 000 грн) та дядька - ОСОБА_19 (700 000 грн); решту 130 000 грн становили особисті заощадження ОСОБА_6 . Усього ОСОБА_9 він передав 1 530 000 грн із зобов`язанням повернення на початку 2024 року. Мати та дядько відповідача отримали кошти від продажу успадкованої ними квартири за ціною 1 630 792 грн, що ОСОБА_6 було відомо, тому він звернувся до них без вагань. Представник також зазначив, що відповідач час від часу користувався коштами родини та завжди їх повертав.
У вересні 2021 року ОСОБА_6 перереєстрував автомобіль на ОСОБА_7 , оскільки на той час його могли мобілізувати до Збройних Сил України. Перед перереєстрацією він попросив ОСОБА_9 повернути кошти якомога раніше; той підтвердив, що поверне їх відповідно до домовленостей, щойно вони в нього з`являться, але не пізніше 01.01.2024. ОСОБА_7 був знайомим ОСОБА_6 , якому відповідач довіряв, тому перереєстрація на нього жодних застережень не викликала.
Наприкінці 2022 року ситуація повторилася: ОСОБА_7 так само могли мобілізували до Збройних Сил України. Щоб уникнути можливих труднощів із розпорядженням автомобілем, 24.01.2023 ОСОБА_6 перереєстрував його на ОСОБА_8 - матір спільного знайомого ОСОБА_17 .
У липні 2023 року ОСОБА_9 повністю розрахувався з ОСОБА_6 за позикою та перереєстрував автомобіль Toyota Land Cruiser 200 на себе. Подальшою долею автомобіля ОСОБА_6 не цікавився. За його відомостями, ОСОБА_9 постійно користувався цим автомобілем, здійснював його ремонт та фактичне утримання.
Підсумовуючи, представник зазначив, що твердження позивача про придбання ОСОБА_6 автомобіля Toyota Land Cruiser 200 за дорученням ОСОБА_5 не відповідає дійсності.
2.5 Позиція відповідача ОСОБА_10 (представник ОСОБА_3 ) 
У відзиві на позовну заяву від 22.01.2026 (т. 6 а.с. 69-75) представник відповідача ОСОБА_3 заявив, що ОСОБА_10 заперечує проти задоволення позову в повному обсязі з таких підстав. Позовні вимоги щодо визнання необґрунтованим транспортного засобу BMW X5, 2020 року випуску, є необґрунтованими, побудованими на припущеннях та вибірковому аналізі доказів.
Представник наголошує, що при розгляді справ про визнання активів необґрунтованими насамперед необхідно встановити наявність або відсутність зв`язку між активом та особою, уповноваженою на виконання функцій держави ( ОСОБА_5 ). За відсутності такого зв`язку - тобто якщо особа (а) не набула актив у власність, (б) не доручала його набуття іншим особам, або (в) не може прямо чи опосередковано вчиняти щодо нього дії, тотожні здійсненню права розпорядження, - подальша перевірка джерел доходів набувача не вимагається.
Автомобіль BMW X5 було придбано особисто ОСОБА_10 11.04.2020. ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у період з 2009 по 2014 роки спільно навчалися у Національному університеті харчових технологій, де між ними склалися товариські стосунки. У подальшому вони разом працювали на Державному підприємстві «Зірненський спиртзавод», де ОСОБА_12 обіймав посаду керівника у період з 26.08.2019 по 04.03.2020, а ОСОБА_10 працював на підприємстві на різних посадах у період з 09.12.2016 по 13.07.2018 та з 23.09.2019 по 15.02.2021. У зазначений період вони спільно проживали у м. Березне Рівненської області.
Знаючи, що батьки ОСОБА_10 планують придбати автомобіль, ОСОБА_12 запропонував скористатися послугами дилерського центру ТОВ «АВТ Баварія Україна» в м. Ужгороді, де працював його знайомий, який надав економічно вигіднішу ціну. Саме тому автомобіль було придбано саме там. Після придбання автомобіля ОСОБА_10 особисто, як власник транспортного засобу, уклав договори страхування, зокрема: договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного засобу; поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Усі страхові поліси оформлені безпосередньо на ім`я ОСОБА_10 як страхувальника та власника автомобіля, що додатково підтверджує його статус повноцінного власника транспортного засобу.
Оформлення нотаріальної довіреності на розпорядження транспортним засобом на ім`я ОСОБА_12 не підтверджує факту набуття автомобіля за дорученням ОСОБА_5 чи в його інтересах. Довіреність була видана виключно з практичною метою - для забезпечення можливості виїзду ОСОБА_12 за кордон на цьому автомобілі відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та міжнародних правил. Така довіреність мала тимчасовий і технічний характер і не може розцінюватися як доказ приховування реального власника або набуття майна в інтересах народного депутата.
Представник звертає увагу на помилкове трактування позивачем документів сервісного обслуговування. Оскільки в Рівненській області відсутній авторизований сервісний центр ТОВ «АВТ Баварія Київ», технічне обслуговування та ремонт автомобіля здійснювалося у м. Києві. У нарядах-замовленнях та актах виконаних робіт зазначався контактний номер телефону ОСОБА_12 виключно для оперативної комунікації (узгодження обсягу робіт, повідомлення про готовність автомобіля тощо). Замовником послуг виступав власник автомобіля - ОСОБА_10 , а ОСОБА_12 лише забирав автомобіль після завершення робіт. Сам по собі факт зазначення номера телефону не є доказом права власності чи контролю над автомобілем з боку ОСОБА_5 або його сина.
Позивач безпідставно стверджує, що ОСОБА_10 не міг придбати автомобіль за рахунок власних коштів. Такий висновок зроблено виключно на формальному зіставленні офіційних доходів без урахування реальних фінансових можливостей ОСОБА_10 та його родини. Реальним джерелом фінансування придбання автомобіля стали заощадження батьків ОСОБА_10 . Батько тривалий час працював за кордоном (зокрема, машиністом бульдозера на золотодобувних підприємствах в РФ), де отримував високі доходи в розмірі від 25 000 до 30 000 доларів США на рік. Крім того, батьки мають у власності три об`єкти житлової нерухомості у м. Покров Дніпропетровської області, частина з яких здається в оренду та приносить додатковий пасивний дохід.
Представник зазначає, що позовна заява містить внутрішньо суперечливі твердження та ґрунтується на припущеннях. Фіксація автомобіля камерами системи «Гарпун» поблизу адміністративних будівель Верховної Ради України не доводить систематичного користування ним ОСОБА_5 чи його контролю над активом, а є лише епізодичними фактами перебування транспортного засобу в м. Києві.
Таким чином, позивачем не доведено жодного з обов`язкових елементів складу, передбаченого ст. 290 ЦПК України, а саме - наявності зв`язку спірного активу з ОСОБА_5 як особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
З урахуванням викладеного представник ОСОБА_10 вважає позовні вимоги в частині цього автомобіля необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
2.6 Позиція відповідача ОСОБА_1 . 
У відзиві від 08.01.2026 (т. 6 а.с. 118-120) на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 вказала, що заперечує проти задоволення позову. Зазначила, що не має жодного відношення ні до відповідача ОСОБА_5 , ні до інших відповідачів у справі. Вказаний у позовній заяві автомобіль Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску дійсно був оформлений на неї з 31.07.2024 формально та згодом проданий.
Також відповідач зазначила, що автомобіль за дорученням ОСОБА_5 ніколи не купувала, докази такого «доручення» у позовній заяві відсутні, жодних вказівок вищевказаної особи вона не виконувала і не виконує.

3. Заяви, клопотання сторін, інші процесуальні дії у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 для розгляду цієї цивільної справи визначено колегію суддів Вищого антикорупційного суду у складі: головуючого судді Ткаченка О.В., суддів Крикливої Т.Г., Чернової О.В.
Ухвалою суду від 01.12.2025 заяву складу суду про самовідвід задоволено, відведено колегію суддів у складі головуючого судді Ткаченка О.В., суддів Крикливої Т.Г. і Чернової О.В. від розгляду цивільної справи за № 991/11839/25 (провадження номер 2/991/40/25), справу передано до відділу забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду управління документообігу та організаційного забезпечення Вищого антикорупційного суду з метою визначення складу суду для її розгляду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 для розгляду вказаної позовної заяви визначено колегію суддів у складі: головуючої судді Литвинко Т.В., суддів Мовчан Н.В., Сікори К.О.
Ухвалою суду від 04.12.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 5 (п`ять) днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків.
На виконання вказаної ухвали прокурор 12.12.2025 подав до суду позовну заяву у новій редакції з усуненими недоліками.
Ухвалою від 15.12.2025 відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 12.01.2026 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_9 - адвоката Філімонова К.О. про продовження процесуального строку для надання відзиву на позов. Продовжено відповідачу ОСОБА_9 та його представнику - адвокату Філімонову К.О. процесуальний строк для подання відзиву до 22.01.2026 включно.
Ухвалою суду від 12.01.2026 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_10 - адвоката Топольського В.М. про продовження процесуального строку для надання відзиву на позов. Продовжено відповідачу ОСОБА_10 та його представнику - адвокату Топольському В.М. процесуальний строк для подання відзиву до 22.01.2026 включно.
Ухвалою суду від 13.01.2026 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Філімонова К.О. про продовження процесуального строку для надання відзиву на позов.
Ухвалою суду від 13.01.2026 задоволено клопотання Вернигори В.В. про продовження процесуального строку для надання відзиву на позов. Продовжено ОСОБА_6 процесуальний строк для подання відзиву до 22.01.2026 включно.
Ухвалою, постановленою судом без оформлення окремого документа та зазначеною у протоколі судового засідання від 19.01.2026, задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Філімонова К.О. про поновлення процесуального строку для надання відзиву на позов.
19.01.2026 (сформовано в системі «Електронний суд» 16.01.2026) від представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Філімонова К.О. через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
19.01.2026 (сформовано в системі «Електронний суд» 17.01.2026) від представника відповідача ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ» - адвоката Красовського А.С. через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
21.01.2026 від представника відповідача ОСОБА_9 - адвоката Філімонова К.О., через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
22.01.2026 (сформовано в системі «Електронний суд» 21.01.2026) від представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката Філімонова К.О. через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
22.01.2026 від представника відповідача ОСОБА_10 - адвоката Топольського В.М. через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
22.01.2026 від відповідача ОСОБА_1 до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалами, постановленими судом без оформлення окремого документа та зазначеними у протоколі судового засідання від 18.02.2026, задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ» - адвоката Красовського А.С. про продовження процесуального строку для надання відзиву на позов, а також задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання відзиву.
Ухвалою від 11.03.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Задоволено заяви представника відповідача ОСОБА_10 - адвоката Топольського В.М. та заяву представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката Ткаленко А.В. про виклик свідків.
У судовому засіданні 16.04.2026 допитана свідок ОСОБА_18 , а 22.04.2026 - ОСОБА_20 .

4.Позиції сторін у судовому засіданні
Позивач - прокурор САП Макар О.І. підтримав доводи позовної заяви та просив задовольнити позов у повному обсязі, визнавши зазначені у позові транспортні засоби необґрунтованими активами та стягнувши їх вартість в дохід держави, оскільки автомобілі були відчужені до подання позовної заяви.
Представник відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та. ОСОБА_9 - адвокат Ткаленко А.В. підтримала викладені у відзивах заперечення відповідачів проти позову і просила відмовити у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих, не підтверджених наявними у справі доказами, в частині вимог до її довірителів.
Відповідач ОСОБА_1 також просила відмовити у задоволенні позову в частині вимог, висунутих відносно неї.
Представник відповідача ОСОБА_10 - адвокат Топольський В.С. просив відмовити у задоволенні позову відносно його довірителя ОСОБА_10 , посилаючись на обставини, наведені у відзиві, і вказуючи на безпідставність і недоведеність позовних вимог прокурора.
Представник відповідача ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ» - адвокат Красовський А.С. також просив відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ», посилаючись на обставини, наведені у відзиві, і вказуючи на безпідставність і недоведеність позовних вимог прокурора.
Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились.

5.Правове регулювання, встановлені фактичні обставини та оцінка суду
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).
Згідно з пунктом 12 ч. 1 ст. 346 ЦК України до підстав припинення права власності належить визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та їх необґрунтованість, тобто наявність визначеної ч. 2 ст. 290 ЦПК України різниці між вартістю таких активів та законними доходами такої особи. У разі визнання судом достатньої доведеності зазначених фактів на підставі поданих позивачем доказів спростування необґрунтованості активів покладається на відповідача (абз. 2 ч. 2 ст. 81 ЦПК України).
Особливості позовного провадження у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави визначені Главою 12 ЦПК України (ст. 290-292).
Так, позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави подається та представництво держави в суді здійснюється прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (ч. 1 ст. 290 ЦПК України).
Такий позов може бути пред`явлено до особи, яка, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула у власність активи, зазначені у ч. 2 ст. 290 ЦПК України, та/або до іншої фізичної чи юридичної особи, яка набула у власність такі активи за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або якщо особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (ч. 4 ст. 290 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 16.10.2024 (справа № 991/366/22) зазначив, що фактичне володіння через третіх осіб (ч. 4 ст. 290, п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України) «за дорученням»: 1) вказує на відносини, відмінні від визначених цивільним законодавством відносин довірителя і повіреного; 2) означає набуття суб`єктом декларування активів через третіх осіб з метою приховання факту набуття цих активів; 3) вчинення дії «за дорученням» може бути встановлене із сукупності вторинних ознак, які дозволяють дійти висновку, що третя особа діяла в інтересах суб`єкта декларування, а суб`єкт декларування отримує вигоду від набутого активу; у свою чергу «можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження», означає: 1) можливість контролювати певне майно через неформалізоване право розпорядження ним шляхом фактичної можливості визначення долі цього майна як безпосередньо, так і через третіх осіб, на яких оформлено відповідне право власності; 2) трактується ширше передбаченої статтею 16 ЦК України складової права власності.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 290 ЦПК України для цілей глави 12 цього Кодексу особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, зазначені у п. 1 та у підпункті «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 290 ЦПК України позов пред`являється щодо активів, набутих після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів» (далі - Закон № 263-ІХ від 31.10.2019), якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - ОФДМС), у сімсот п`ятдесят і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, але не перевищує межу, встановлену ст. 368-5 Кримінального кодексу України. 
Вказаний у ч. 2 ст. 290 ЦПК України Закон № 263-ІХ від 31.10.2019 набув чинності 28.11.2019.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.07.2019 встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2 007 гривень. Тобто для пред`явлення відповідного позову мінімальна різниця між вартістю активів та законними доходами ОФДМС становить 750*2 007 = 1 505 250 грн.
Кримінальна відповідальність за ст. 368-5 КК України встановлена за набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на 3 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує її законні доходи (станом на дату пред`явлення позову).
Відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році складав 3028 гривень.
Отже, в порядку цивільного судочинства підлягає розгляду спір щодо активів, різниця між вартістю яких та законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, перебуває в межах діапазону від 1 505 250 грн (750 х 2007 грн) до 9 084 000 грн (3 000 х 3 028 грн).
Під терміном «активи» розуміються грошові кошти (у тому числі готівкові кошти, кошти, що перебувають на рахунках / електронних гаманцях, у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах), інше майно, майнові права, нематеріальні активи, у тому числі криптовалюти, обсяг зменшення фінансових зобов`язань, а також роботи чи послуги, надані особі, уповноваженій на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування (п. 1 ч. 8 ст. 290 ЦПК України).
Для визначення вартості таких активів застосовується вартість їх набуття, а в разі їх набуття безоплатно чи за ціною, нижчою за мінімальну ринкову, мінімальна вартість таких або аналогічних активів на дату набуття (ч. 3 ст. 290 ЦПК України).
Термін «законні доходи» означає доходи, правомірно отримані особою із законних джерел, зокрема джерел, визначених п. 7 і п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» (п. 5 ч. 8 ст. 290 ЦПК України). Так, у пунктах 7 і 8 ч. 1 ст. 46 Закону визначені такі джерела доходів: заробітна плата (грошове забезпечення), отримана як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи (п. 7); наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються в банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах (п. 8).
У силу ч. 1 ст. 291 ЦПК України суд визнає необґрунтованими активи, якщо судом на підставі поданих доказів не встановлено, що активи або грошові кошти, необхідні для придбання активів, щодо яких поданий позов про визнання їх необґрунтованими, були набуті за рахунок законних доходів.
У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони (ч. 4 ст. 89 ЦПК України).
Тобто законом визначений стандарт доказування в цій категорії справ - перевага сукупності доказів, які є більш переконливими. Фактично йдеться про стандарт переваги більш вагомих доказів, за якого тягар доказування виконано, якщо доведено, що суб`єктивна ймовірність того, що оспорюваний факт був, перевищує вірогідність зворотного.
Використаний у національній системі термін «більша переконливість доказів» означає, що існують розумні підстави вважати, що факт скоріше має місце. Цей стандарт доказування підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.
Передбачений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
За загальним принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Також у цій категорії справ тягар доведення обґрунтованості активів (спростування необґрунтованості) покладається на відповідача за наявності двох умов: достатньої доведеності зв`язку активів із особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та доведеності, що наявна визначена частиною другою статті 290 ЦПК України різниця між вартістю таких активів та законними доходами такої особи.
З огляду на зазначені положення закону, ураховуючи конкретні обставини справи, суд вважає необхідним встановити такі обставини:
- чи є відповідачі особами, які визначені в ч. 4 ст. 290 ЦПК України як такі, до яких може бути пред`явлений позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
- чи відбулось набуття активу, про необґрунтованість якого стверджує позивач, у один зі способів, передбачених п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України, а саме:
1) особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність;
2) іншою фізичною або юридичною особою за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;
- чи пред`явлено позов щодо активів, які передбачені ч. 2 ст. 290 ЦПК України.
У зв`язку з чим суд оцінить надані сторонами докази та послідовно зробить висновки з наведених питань.

6.Чи є відповідачі особами, які визначені в ч. 4 ст. 290 ЦПК України як такі, до яких може бути пред`явлений позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави?
Відповідно до розпорядження Голови Верховної Ради України від 29.08.2019 936-к ОСОБА_5 29.08.2019 зараховано на роботу до Верховної Ради України дев`ятого скликання для здійснення депутатських повноважень на постійній основі (т. 3 арк. 66).
Згідно п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», п. 3 ч. 8 ст. 290 ЦПК України народний депутат України є особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Отже, до активів відповідача ОСОБА_5 , які належать до передбаченого ч. 2 ст. 290 ЦПК України переліку, може застосовуватись механізм визнання активів необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.
Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ» не є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. У зв`язку із цим, зважаючи на наведені вище правила ч. 4 ст. 290 ЦПК України, позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави пред`явлений до них як до інших фізичних та юридичних осіб, які набули у власність актив, зазначений у частині другій цієї статті, за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (тобто ОСОБА_5 ), або якщо особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ( ОСОБА_5 ), може прямо чи опосередковано вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

7.Чи відбулось набуття активів, про необґрунтованість яких стверджує позивач, у один зі способів, передбачених п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України?
7.1. Щодо активу Toyota Land Cruiser 200
Обставинами, які суд вважає доведеними позивачем і які підтверджують, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 набули автомобіль за дорученням та в інтересах ОСОБА_5 , а також те, що ОСОБА_5 міг прямо чи опосередковано вчиняти щодо цього активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним, є такі.
Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру транспортних засобів (т. 3 а.с. 70-84) право власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, послідовно змінювалося таким чином:
12.12.2020 - первинна реєстрація нового транспортного засобу, право власності набуто ОСОБА_21 за ціною 2 435 760 грн, д.н.з. НОМЕР_5 ;
29.05.2021 - право власності набуто ОСОБА_22 за ціною 2 435 760 грн, д.н.з. НОМЕР_6 ;
27.08.2021 - право власності набуто ОСОБА_6 за ціною 10 000 грн, д.н.з. НОМЕР_7 ;
21.09.2021 - право власності набуто ОСОБА_7 за ціною 149 000 грн, д.н.з. НОМЕР_8 ;
24.01.2023 - право власності набуто ОСОБА_8 за ціною 480 000 грн, д.н.з. НОМЕР_9 ;
08.07.2023 - право власності набуто ОСОБА_9 за ціною 100 000 грн, д.н.з. НОМЕР_10 ;
31.07.2024 - право власності набуто ОСОБА_1 за ціною 100 000 грн, д.н.з. НОМЕР_11 .
ОСОБА_5 у щорічних деклараціях за 2021-2023 роки у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» зазначав право користування автомобілем Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, починаючи з 01.09.2021. Власником транспортного засобу у деклараціях вказано ОСОБА_9 (т. 3 а.с. 29, 35, 41). Водночас, як встановлено судом, право власності на вказаний автомобіль ОСОБА_9 набув лише 08.07.2023.
З витягу з офіційного порталу Верховної Ради України щодо ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_9 є помічником народного депутата ОСОБА_5 на громадських засадах (т. 3 а.с. 44).
На запит НАЗК від 22.07.2024 ОСОБА_5 надав пояснення від 31.07.2024 щодо користування автомобілем Toyota Land Cruiser 200 та відносин із його формальними власниками (т. 3 а.с. 103-104).
У своїх поясненнях ОСОБА_5 підтвердив, що з вересня 2021 року до моменту надання пояснень використовував автомобіль Toyota Land Cruiser 200 у власних та службових цілях. Також він зазначив, що фактично автомобіль увесь цей період належав ОСОБА_9 , який не мав достатніх коштів для його придбання, у зв`язку з чим із середини 2021 року до липня 2023 року перереєстровував транспортний засіб на інших осіб, у яких позичав кошти для погашення заборгованості за придбання автомобіля. При цьому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за твердженням ОСОБА_5 , є їхніми спільними знайомими.
Також до пояснень додано копію довіреності №379 від 14.02.2024, згідно якої ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_23 (дружина відповідача) розпоряджатися (продавати, обміняти, передати в заставу тощо) автомобілем Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, строком до 14.02.2031 (т. 3 а.с. 105-108).
На запити НАЗК ОСОБА_7 та ОСОБА_9 пояснень не надали. ОСОБА_8 відмовилася надавати пояснення, пославшись на ст. 63 Конституції України. 
ОСОБА_6 у відповіді від 21.01.2025 повідомив, що у серпні-вересні 2021 року до нього звернувся ОСОБА_9 з проханням надати у позику грошові кошти для придбання автомобіля Toyota Land Cruiser 200. ОСОБА_6 погодився надати кошти з власних заощаджень, при умові, що автомобіль буде зареєстрований на нього до моменту повернення позики. В середині 2023 року ОСОБА_9 повністю повернув борг, після чого автомобіль було перереєстровано на останнього. Інформацію щодо джерел походження коштів, наданих у позику, ОСОБА_6 у відповіді не надав (т. 3 а.с. 148).
Зі змісту узагальненої позиції відповідачів загалом вбачається, що вони фактично наполягають на тому, що реальним власником автомобіля протягом усього часу був саме ОСОБА_9 , тоді як перереєстрація транспортного засобу на інших осіб здійснювалася виключно тимчасово і формально. ОСОБА_6 брав участь лише у залученні коштів на придбання цього транспортного засобу.
Поряд з цим суд встановив фінансову неспроможність всіх номінальних власників придбати та утримувати вказаний автомобіль.
Згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (т. 3 а.с. 109-137) сукупний розмір доходів власників автомобіля Toyota Land Cruiser 200 становив:
ОСОБА_6 (27 років на момент набуття автомобіля) за період з 2018 року по липень 2021 року - 89 336,39 грн;
ОСОБА_7 (20 років на момент набуття автомобіля) за період з 2017 року по серпень 2021 року - 28 629,62 грн, при цьому у зазначений період він трудової діяльності не здійснював та отримував стипендію;
ОСОБА_8 (73 роки на момент набуття автомобіля) за період з 1998 року по грудень 2022 року - 128 685,73 грн;
ОСОБА_9 за період з 1998 року по червень 2023 року - 1 275 716,10 грн;
ОСОБА_1 (28 років на момент набуття автомобіля) за період з 2011 року по липень 2024 року - 2 223 812,81 грн.
Таким чином, сукупні доходи майже всіх номінальних власників за багаторічний період є значно нижчими за ринкову вартість автомобіля на момент його придбання. ОСОБА_1 теоретично могла придбати цей автомобіль, однак вона безпосередньо підтвердила у відзиві на позов та у судових дебатах те, що цей автомобіль лише формально був на неї зареєстрований, тобто вона його не придбавала.
Особливо разючою є диспропорція у випадку перших трьох власників: їхні доходи становили менше 10 % від мінімальної вартості автомобіля. Навіть сукупний дохід цих осіб за все життя не дозволяє пояснити легальне походження коштів на придбання транспортного засобу преміум-класу.
Твердження ОСОБА_9 про те, що він придбав автомобіль за 1 600 000 грн, маючи лише 70 000 грн власних заощаджень (менше 5 % від вартості), та протягом двох років повністю розрахувався з боргом у сумі 1 530 000 грн, суд вважає фінансово необґрунтованим та таким, що не підтверджене жодними первинними документами. В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у ОСОБА_9 стабільного доходу, який би дозволив йому забезпечувати свою життєдіяльність, обслуговувати дороговартісний автомобіль та акумулювати понад 1,5 млн грн для повернення боргу ОСОБА_6 .
У судовому засіданні 16.04.2026 була допитана як свідок ОСОБА_18 (мати ОСОБА_6 ). Свідок заявила, що у квітні 2021 року передала сину 700 000 грн (частина коштів від продажу квартири), а також таку ж суму передав дядько ОСОБА_19 для подальшої позики «іншій людині» на придбання автомобіля, без будь-яких відсотків, без письмового договору та без уточнення строків повернення. Повну суму син нібито повернув пізніше.
Суд вважає цю версію фінансово необґрунтованою та малоймовірною з огляду на таке. У період 2021-2023 років гривня зазнала значної девальвації та інфляції. Надання безвідсоткової позики на суму 700 000 грн в умовах економічної нестабільності не відповідає раціональній поведінці особи, яка передає «майже всі заощадження». Свідок не знала ключових обставин: кому саме позичили гроші, чи користувався її син автомобілем тощо. Також свідок путалась у показаннях, в якій грошовій одиниці позичала кошти та отримувала повернення боргу, посилаючись на хвилювання в судовому засіданні. Така «обізнаність» лише в обсязі, необхідному для підтвердження факту надання позики, свідчить про вибірковий характер її показань, що не відповідає критеріям правдоподібності та конкретності.
Крім того, показання свідка суперечать попереднім поясненням самого ОСОБА_6 , наданим на стадії моніторингу НАЗК. ОСОБА_6 у відповіді на запит НАЗК від 21.01.2025 чітко заявив, що надав позику ОСОБА_9 «з власних заощаджень». Тобто, ця версія була спростована показаннями його матері. Нова версія (кошти матері + дядька) виникла вже після подання позову. В будь-якому випадку жодна із цих версій не підтверджена первинними документами (договором позики, розпискою з чіткими умовами, виписками про зняття/перерахування коштів тощо).
Суд вважає, що такі суттєві зміни в поясненнях свідчать про намагання штучно створити видимість законного джерела коштів для приховування реального бенефіціара автомобіля.
Доказами фактичного користування та контролю ОСОБА_5 автомобілем Toyota Land Cruiser 200 суд визнає таке.
По-перше, як уже було зазначено, ОСОБА_5 у щорічних деклараціях за 2021, 2022 та 2023 роки вказував, що має право користування цим автомобілем, починаючи з 01.09.2021.
Окрім цього із досліджених у судовому засіданні доказів колегія суддів встановила, що Апарат Верховної Ради України у відповіді від 29.03.2024 надав інформацію про те, що саме за зверненнями народного депутата ОСОБА_5 автомобіль Toyota Land Cruiser 200 вносився до списків допуску на територію адміністративних будівель ВРУ та прилеглу територію протягом 2021-2024 років (т. 3 а.с. 54-56).
Відповідно до інформації Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 29.03.2024 (т. 3 а.с. 97-102) ОСОБА_5 неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення під час користування автомобілем Toyota Land Cruiser 200 з різними державними номерними знаками, що належали спірному транспортному засобу, а саме: 24.12.2021 - на автомобілі з д.н.з. НОМЕР_8 ; 14.06.2023 - на автомобілі з д.н.з. НОМЕР_9 ; 07.01.2024 - на автомобілі з д.н.з. НОМЕР_10 .
При цьому штраф за адміністративне правопорушення від 14.06.2023 був сплачений ОСОБА_5 особисто, що підтверджується випискою з рахунку АТ «Універсал Банк».
Не залишилося поза увагою суду і те, що ОСОБА_5 витрачав кошти на обслуговування автомобіля, а саме: 840 грн у березні 2024 року (згідно із випискою з рахунку, відкритого в AT «Універсал банк») (т. 2 а.с. 59, CD); 20 000 грн у травні 2024 року (згідно із наданими поясненнями ОСОБА_5 ) (т. 3, а.с. 106).
Аналіз виписки по карті ОСОБА_9 у АТ КБ «ПриватБанк» свідчить про незначний оборот коштів на його рахунку. Переважно з карткового рахунку здійснювалися оплати комунальних послуг та незначні розрахунки у торговельній мережі. При цьому протягом усього періоду з 27.08.2021 по 18.03.2024 такі операції, а також поповнення карткового рахунку, здійснювалися у м. Мукачево Закарпатської області (т. 2 а.с. 59, CD).
Крім того, ОСОБА_9 періодично здійснював розрахунки на автозаправних станціях у м. Мукачево та с. Клячаново Закарпатської області. Зокрема, згідно з випискою по карті № НОМЕР_12 у АТ КБ «ПриватБанк» у період з 19.12.2021 по 26.11.2023 він здійснив низку операцій на АЗС (т. 2 а.с. 59, CD).
Водночас автомобіль Toyota Land Cruiser 200 у ці самі дати фіксувався ПМ ІП «Гарпун» системи «ІПНП» переважно у м. Києві та на території Львівської області.
Зокрема у м. Києві автомобіль з державним номерним знаком НОМЕР_8 фіксувався 19.12.2021, 30.12.2021, 02.01.2022, 05.01.2022 та 16.02.2022 (т. 2 а.с. 59, CD).
Крім цього, згідно з інформацією ГУ НП України у м. Києві від 04.09.2025 транспортний засіб із державним номерним знаком НОМЕР_7 28.08.2021 фіксувався пристроями системи біля готелю «Салют» та на перехресті вулиць Інститутської і Шовковичної у м. Києві, тобто у безпосередній близькості до адміністративних будівель Верховної Ради України (т. 2 а.с. 59, CD).
Також встановлено, що транспортний засіб із державним номерним знаком НОМЕР_8 у період з 03.10.2021 по 07.09.2022 фіксувався пристроями ПМ ІП «Гарпун» біля готелю «Салют» у м. Києві 113 разів, а на вул. Шовковичній та перехресті цієї вулиці з вул. Інститутською - 328 разів, що свідчить про його систематичне використання поблизу адміністративних будівель Верховної Ради України (т. 2 а.с. 59, CD).
При порівнянні даних щодо фіксації ПМ ІП «Гарпун» системи «ІПНП» транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_8 , який належав автомобілю Toyota Land Cruiser 200, із даними щодо руху коштів по рахунку ОСОБА_5 в АТ «Універсал Банк» (інформація від 27.03.2024 № 873/БТ) встановлено непоодинокі випадки здійснення ОСОБА_5 операцій у торговельній мережі в безпосередній близькості та у час фіксації спірного транспортного засобу пристроями ПМ ІП «Гарпун» системи «ІПНП» (т. 2 а.с. 59, CD).
Зокрема, 25.11.2021 ОСОБА_5 здійснив:
купівлю товару на суму 19 390,00 грн у магазині «Хокейний світ України» за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 82;
купівлю товару на суму 6 313,30 грн у магазині «BROCARD» за адресою: м. Київ, вул. Басейна, 6;
купівлю товару на суму 6 505,75 грн у магазині «Le Silpo» у м. Києві.
Також:
12.12.2021 ним здійснено купівлю товару на суму 80,00 грн у ЦУМ у м. Києві;
20.12.2021 - купівлю товару на суму 21 439,92 грн у магазині «Епіцентр»;
23.12.2021 - купівлю товару на суму 32 818,00 грн у магазині «Paul&Shark» за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 38;
24.12.2021 - купівлю товару на суму 27 200,00 грн у магазині «PRADA UKRAINE» за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15/4.
На переконання колегії суддів, наведені обставини у своїй сукупності свідчать про сталість та систематичність перебування ОСОБА_5 у м. Києві разом зі спірним транспортним засобом, а також підтверджують фактичне користування ним автомобілем Toyota Land Cruiser 200 у повсякденному житті. Співпадіння у часі та місці між фіксацією автомобіля системою «Гарпун» і здійсненням ОСОБА_5 розрахункових операцій у торговельній мережі не має ознак випадковості та узгоджується з іншими доказами у справі щодо фактичного контролю останнього над транспортним засобом.
Крім того, матеріали справи містять офіційні відомості Державної прикордонної служби України, які підтверджують факти перетину ОСОБА_5 державного кордону на автомобілі Toyota Land Cruiser 200. Згідно з наданою інформацією (т. 2 а.с. 59, CD), у 2022 та 2023 роках ОСОБА_5 тричі використовував вказаний транспортний засіб для виїзду за межі України. Ідентифікація автомобіля як спірного активу підтверджується повним збігом VIN-коду НОМЕР_1 та державних номерних знаків НОМЕР_9 і НОМЕР_8 .
При цьому у більшості випадків ОСОБА_5 перетинав державний кордон саме у статусі водія транспортного засобу, що додатково свідчить про його безпосереднє та постійне користування автомобілем.
Водночас, за інформацією ДПСУ, ОСОБА_9 востаннє залишав територію України ще 08.06.2021, тобто до початку фактичного користування ОСОБА_5 спірним автомобілем.
Сукупний аналіз вказаних доказів спростовує твердження ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_5 користувався автомобілем лише «у разі потреби» або «спільно для робочих питань». Досліджена інформація навпаки дає підстави дійти висновку, що саме ОСОБА_9 фактично не користувався транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, попри його формальну реєстрацію за ним.
Суд враховує, що Toyota Land Cruiser 200 є транспортним засобом, придбання та утримання якого потребує значних фінансових витрат, а тому звичайній логіці поведінки власника майна та принципу економічної доцільності суперечить ситуація, за якої особа, яка нібито самостійно придбала автомобіль преміум-класу за рахунок позикових коштів, фактично ним не користується і передає його у постійне користування іншій особі.
Крім того згідно з довіреністю № 379 від 14.02.2024 ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_23 не лише користуватися автомобілем Toyota Land Cruiser 200, а й розпоряджатися ним, зокрема продавати, обмінювати, передавати в заставу та вчиняти інші юридично значимі дії щодо цього транспортного засобу.
Пояснення ОСОБА_9 щодо мети видачі довіреності не витримує критичного аналізу. ОСОБА_9 стверджує, що довіреність від 14.02.2024 видана виключно для проїзду через блокпости. Однак для цієї мети достатньо довіреності на право керування транспортним засобом, без надання права розпорядження майном.
Вказане свідчить виключно про те, що довіреність слугувала не технічним засобом вирішення проблеми блокпостів, а правовим механізмом, що надавав ОСОБА_5 можливість вчиняти щодо транспортного засобу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження.
Не залишаються поза увагою суду результати аналізу фінансової активності ОСОБА_9 , які свідчать про те, що один із його карткових рахунків фактично використовувався ОСОБА_5 , у тому числі під час перебування останнього за кордоном.
Електронні докази та банківські виписки вказують на те, що рахунки, оформлені на ім`я ОСОБА_9 , мали різне функціональне призначення та відмінну географію використання. Так, за частиною рахунків здійснювалися типові внутрішньоукраїнські побутові операції, тоді як інший рахунок демонстрував активність, безпосередньо пов`язану із закордонними поїздками ОСОБА_5 до Азербайджану.
Зокрема, встановлено, що у період з 29.06.2023 по 05.07.2023 з відповідного рахунку здійснювалися розрахунки у м. Баку. Саме у цей період ОСОБА_5 , згідно з офіційними відомостями Державної прикордонної служби України, перебував за межами України (т. 2 а.с. 59, CD).
Водночас інші банківські рахунки ОСОБА_9 у цей самий час використовувалися на території України, що об`єктивно виключає можливість здійснення відповідних операцій однією особою одночасно в різних країнах.
На переконання колегії суддів, збіг часу перебування ОСОБА_5 у м. Баку з проведенням розрахункових операцій за картковим рахунком, оформленим на ім`я ОСОБА_9 , а також характер таких витрат у своїй сукупності свідчать про фактичне використання ОСОБА_5 одного з рахунків ОСОБА_9 як власного під час перебування за кордоном.
Аналогічні обставини встановлені судом і щодо банківських рахунків ОСОБА_8 .
Так, аналіз банківських документів свідчить про те, що принаймні один із рахунків ОСОБА_8 фактично використовувався дочкою ОСОБА_5 - ОСОБА_24 . Електронні докази демонструють чіткий розподіл активності між різними рахунками: якщо за одним із них упродовж 2019-2024 років здійснювалися звичайні побутові операції власника, зокрема отримання пенсії, сплата комунальних послуг та зняття готівки у м. Мукачево Закарпатської області, то інший рахунок використовувався за зовсім іншим сценарієм.
Зокрема, з цього рахунку систематично поповнювався номер телефону НОМЕР_13 (08.04.2023, 14.04.2023, 31.05.2023, 19.06.2023 та 23.06.2023), який, згідно з даними додатка Getcontact, має численні позначення, серед яких « ОСОБА_39 » та « ОСОБА_25 », що узгоджується з доводами прокурора про належність цього номера ОСОБА_24 .
Крім того, за цим рахунком фіксувалися витрати на придбання авіаквитків та розрахунки в Угорщині і США саме у ті періоди, коли ОСОБА_24 , згідно з інформацією ДПСУ, перебувала за межами України (т. 2 а.с. 59, CD).
На переконання суду, наведені обставини свідчать про фактичне використання членами сім`ї ОСОБА_5 банківських рахунків, формально оформлених на інших осіб.
Такі обставини у своїй сукупності, а саме: неодноразове переоформлення автомобіля Toyota Land Cruiser 200 між пов`язаними між собою особами, відсутність у формальних власників достатніх фінансових можливостей для його придбання та утримання, систематичне користування транспортним засобом ОСОБА_5 , а також встановлені факти використання ним та його дочкою банківських рахунків ОСОБА_9 і ОСОБА_8 під час перебування за кордоном, свідчать про існування узгодженого механізму формального оформлення активів та фінансових інструментів на третіх осіб із фактичним збереженням контролю над ними за ОСОБА_5 та членами його сім`ї. Використання ОСОБА_5 рахунку ОСОБА_9 у м. Баку, а дочкою ОСОБА_5 - рахунку ОСОБА_8 , яка у відповідний період була формальною власницею спірного автомобіля, під час перебування в Угорщині та США, підтверджує наявність сталих відносин між зазначеними особами та узгоджується з іншими доказами у справі щодо приховування ОСОБА_5 реального майнового стану та фактичного контролю над спірним активом.
Також суд бере до уваги, що 03.12.2024 (після початку моніторингу способу життя відповідача) автомобіль Toyota Land Cruiser 200 було виставлено на продаж на сайті «auto.ria» за ціною 2 943 325 грн. У тексті оголошення зазначено: «Хозяйський крузак Executive Lounge в повному стоці! Офіційний від першого власника (ФАКТИЧНО, юридично були переписки)».
Ця інформація підтверджує, що численні перереєстрації автомобіля на різних номінальних осіб носили формальний характер, а фактичним власником і користувачем автомобіля протягом усього періоду була лише одна особа.
Крім того, суд критично оцінює пояснення ОСОБА_9 щодо відчуження автомобіля ОСОБА_1 . Так, за твердженням відповідача автомобіль було продано за 2 000 000 грн, однак згідно з відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів перереєстрація транспортного засобу 31.07.2024 здійснена за ціною 100 000 грн. Водночас сама ОСОБА_1 у відзиві на позов та під час судового розгляду фактично підтвердила, що не придбавала спірний транспортний засіб для власного користування, а лише формально була зазначена його власником.
На переконання колегії суддів, такі суперечності між поясненнями відповідачів, офіційними даними реєстру та позицією самої ОСОБА_1 свідчать про формальний характер останньої перереєстрації автомобіля та узгоджуються з іншими встановленими судом обставинами щодо послідовного переоформлення транспортного засобу на пов`язаних осіб без фактичної зміни користувача та контролю над активом.
Щодо доводів відповідачів про необхідність неодноразової перереєстрації автомобіля Toyota Land Cruiser 200 у зв`язку з ризиком мобілізації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд зазначає, що така версія не знайшла свого належного підтвердження під час судового розгляду.
Відповідачами не надано жодних доказів отримання зазначеними особами повісток, проходження військово-лікарської комісії, перебування на стадії мобілізаційних заходів чи виникнення будь-яких об`єктивних перешкод для подальшого володіння транспортним засобом.
При цьому сама по собі абстрактна можливість мобілізації в умовах воєнного стану не може розцінюватися як достатнє та переконливе пояснення багаторазової послідовної перереєстрації дороговартісного автомобіля між пов`язаними особами.
За оцінкою суду, наведені пояснення мають радше характер спроби надати формальне обґрунтування ланцюгу перереєстрацій транспортного засобу, ніж послідовного та підтвердженого опису реальних обставин його використання та контролю.
Окремо колегія суддів звертає увагу, що за версією відповідачів ОСОБА_5 протягом тривалого часу безоплатно користувався дороговартісним автомобілем Toyota Land Cruiser 200 у власних та службових цілях з мотивів дружніх або товариських відносин.
Разом з тим, порівнюючи фінансові стани та соціальні статуси відповідачів, а також беручи до уваги обставини тривалого, систематичного та фактично необмеженого користування транспортним засобом представницького класу, ця версія виглядає малоймовірною та не узгоджується зі звичайною діловою та побутовою практикою.
Суд враховує також, що ОСОБА_5 є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а тому на нього поширюються встановлені антикорупційним законодавством обмеження щодо одержання подарунків, пільг та інших безоплатних переваг.
Отже, встановлені судом обставини щодо користування автомобілем, витрат на його обслуговування, наявності довіреності з правом відчуження, систематичного використання транспортного засобу у м. Києві та під час закордонних поїздок свідчать не про тимчасове користування чужим майном, а про фактичне здійснення ОСОБА_5 повноважень, тотожних змісту права користування та розпорядження активом.
Отже, суд вважає зв`язок ОСОБА_5 із транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, є безпосереднім та доведеним, тобто набуття вказаного активу, про який йдеться в позовній заяві, було здійснене в інтересах ОСОБА_5 в один зі способів, передбачених п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України.

7.2. Щодо активу BMW 730LD
За даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів ТОВ «Чапа Стандарт» 25.09.2020 набуло у власність автомобіль BMW 730LD, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_4 , вартістю 3 819 026,92 грн (т. 3 а.с. 161).
Обставини, які суд вважає доведеними і які підтверджують, що ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ» набуло автомобіль за дорученням та в інтересах ОСОБА_5 , а також те, що ОСОБА_5 міг прямо чи опосередковано вчиняти щодо цього активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження, є такі.
ОСОБА_5 у щорічних деклараціях за 2021-2022 роки у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспорті засоби» зазначав про право користування вказаним автомобілем, починаючи з 01.02.2021. Власником транспортного засобу вказано ТОВ «Чапа Стандарт» (т. 3 а.с. 29, 35).
У відповіді ОСОБА_5 від 21.11.2024 на запит НАЗК щодо користування транспортним засобом BMW 730LD, 2020 року випуску, відповідач зазначив, що між ним та ОСОБА_14 , яка є власницею ТОВ «Чапа Стандарт», склалися товариські стосунки, у зв`язку з чим орієнтовно з лютого 2021 року та протягом 2022 року він час від часу використовував зазначений автомобіль у власних цілях. Також відповідач пояснив, що після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_14 тимчасово переїхала до м. Мукачево Закарпатської області, де залишила автомобіль BMW 730LD на зберігання та для користування у разі потреби сім`ї ОСОБА_5 . При цьому відповідач зазначив, що інформація про джерела походження коштів у сумі 3 819 026,92 грн, витрачених на придбання цього транспортного засобу, йому не відома (т. 4 а.с. 76).
Разом із тим, наведені пояснення не узгоджуються з іншими встановленими у справі обставинами.
Так, відповідно до інформації Апарату Верховної Ради України від 29.03.2024, наданої на запит НАЗК, у період з 01.01.2020 по 29.03.2024 за зверненнями народного депутата України ОСОБА_5 до списків допуску транспортних засобів на територію двору адміністративних будинків Верховної Ради України було внесено автомобіль BMW-7 з державним номерним знаком НОМЕР_4 (т. 3 а.с. 54-56).
Крім того, згідно з інформацією ГУ НП України у м. Києві від 04.09.2025 транспортний засіб BMW 730LD, 2020 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_4 у період з 24.11.2020 по 06.11.2024 фіксувався системою ПМ ІП «Гарпун» біля готелю «Салют» у м. Києві 163 рази, а на вул. Шовковичній та перехресті вул. Шовковичної і вул. Інститутської - 268 разів, що свідчить про систематичний заїзд цього автомобіля на територію урядового кварталу та адміністративних будинків Верховної Ради України (т. 2 а.с. 59, CD).
Також матеріали справи містять офіційні відомості Державної прикордонної служби України, згідно з якими ОСОБА_5 у 2022 році двічі перетинав державний кордон України на автомобілі BMW 730LD. Ідентифікація транспортного засобу підтверджується повним збігом VIN-коду НОМЕР_2 та державного номерного знака НОМЕР_4 (т. 2 а.с. 59, CD).
Таким чином, сукупність наведених доказів - систематичне внесення автомобіля до списків допуску Верховної Ради України за ініціативою ОСОБА_5 , багаторазова фіксація транспортного засобу в урядовому кварталі м. Києва, а також використання автомобіля для перетину державного кордону саме відповідачем - свідчить про постійний та фактичний характер користування ним автомобілем BMW 730LD і спростовує доводи відповідача про епізодичне чи ситуативне використання цього транспортного засобу.
Також ТОВ «АВТ Баварія Київ» надало копії документів щодо сервісного обслуговування автомобіля BMW 730LD, 2020 року випуску, з яких убачається, що під час обслуговування транспортного засобу в сервісному центрі як замовники, платники або контактні особи зазначались ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ», ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_26 , а також використовувались одні й ті самі контактні номери телефонів (т. 3 а.с. 171-234).
Зокрема, у низці актів виконаних робіт та нарядів-замовлень, оформлених упродовж 2020-2022 років (т. 3 а.с. 171-234), як контактний номер зазначався телефон НОМЕР_14 , який згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру належить ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 85). В інших документах використовувались номери телефонів НОМЕР_15 , НОМЕР_16 та НОМЕР_17 .
При цьому відповідно до інформації з вебдодатка Getcontact зазначені номери ідентифікуються користувачами як такі, що пов`язані з ОСОБА_5 , членами його сім`ї та його водіями, зокрема:
номер НОМЕР_15 позначений як « ОСОБА_27 », «ОСОБА_40»;
номер НОМЕР_16 - як « ОСОБА_28 », «ОСОБА_41», « ОСОБА_29 »;
номер НОМЕР_17 - як « ОСОБА_30 водитель депутат», « ОСОБА_31 водій ОСОБА_32 »;
номер НОМЕР_14 - як « ОСОБА_33 », «Водій ОСОБА_15 » (т. 4 а.с. 1-49);
номер НОМЕР_18 - як « ОСОБА_34 », « ОСОБА_35 ФОП ОСОБА_11 », « ОСОБА_36 », « ОСОБА_37 ».
Крім того, згідно з витягами з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що номер НОМЕР_16 належить ОСОБА_12 (т. 3 а.с. 4, 6).
Також заслуговує на увагу, що у наряді-замовленні АВТ Баварія Київ №ARO00038713 від 23.06.2022 замовником та платником безпосередньо зазначено ОСОБА_5 , при цьому використано ті самі контактні номери телефонів, які фігурували і в інших документах щодо обслуговування цього транспортного засобу (т. 3 а.с. 228).
Отже, сукупність наведених доказів свідчить про те, що саме ОСОБА_5 , члени його сім`ї та пов`язані з ним особи були фактичними користувачами та організовували сервісне обслуговування автомобіля BMW 730LD. Використання одних і тих самих контактних номерів телефонів у технічній документації, пов`язаність цих номерів із відповідачем та його оточенням, а також безпосереднє зазначення ОСОБА_5 як замовника і платника робіт підтверджують сталий, систематичний та тривалий характер користування ним зазначеним транспортним засобом.
Щодо допустимості інформації з вебдодатка Getcontact суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, які мають значення для справи, зокрема вебсайти, бази даних, текстові повідомлення та інші дані в електронній формі. Такі докази можуть подаватися до суду, у тому числі, у вигляді паперових копій електронних доказів.
Getcontact є загальнодоступним вебдодатком, функціонал якого полягає у відображенні тегів (імен, підписів або позначень), під якими певний номер телефону збережений у контактних книгах інших користувачів застосунку. Відображені теги формуються не адміністратором ресурсу, а безпосередньо користувачами мобільних пристроїв під час збереження відповідного номера у власних контактах. Таким чином, кожен тег є результатом індивідуальної ідентифікації номера невизначеним колом осіб. Застосунок не «зламує» телефон особи; не отримує доступ безпосередньо до її пристрою; не перехоплює дзвінки чи повідомлення; а використовує дані, які добровільно передали інші користувачі зі своїх контактних книг.
Суд звертає увагу, що інформація з Getcontact не була отримана шляхом втручання у приватне спілкування, доступу до охоронюваної законом таємниці, несанкціонованого втручання у роботу інформаційних систем чи в інший незаконний спосіб. Відомості були отримані із загальнодоступного сервісу, доступ до якого є відкритим для невизначеного кола користувачів мережі Інтернет, а тому саме по собі використання такої інформації не свідчить про порушення закону або недопустимість доказу.
За своєю природою відомості з Getcontact є аналогом електронного телефонного довідника або caller-ID сервісу, який агрегує контактні позначення абонентських номерів, добровільно внесені іншими користувачами до власних телефонних книг.
При цьому суд враховує, що відповідні відомості не використовуються як самостійний та виключний доказ певних обставин, а оцінюються у сукупності з іншими доказами у справі відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.
Крім того, відповідачі у поданих відзивах та під час судового розгляду не надали жодних пояснень щодо змісту виявлених тегів, не спростували достовірність відповідної інформації, не подали контрдоказів та не заявили клопотань щодо перевірки автентичності таких даних.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відомості з вебдодатка Getcontact є належними та допустимими електронними доказами у цій справі та підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами.
Щодо зв`язку ТОВ «ЧАПА СТАНДАРТ» з оточенням ОСОБА_5 суд зазначає таке.
Згідно з інформацією АІС «Податковий блок» ТОВ «Чапа Стандарт» зареєстроване 27.10.2017. Засновниками товариства є ОСОБА_38 та ОСОБА_14 , основний вид діяльності - виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону. Місцезнаходження товариства: м. Костопіль Рівненської області (т. 4 а.с. 50-55). ОСОБА_38 є колишньою дружиною ОСОБА_11 - помічника ОСОБА_5 на громадських засадах, а ОСОБА_14 - його невісткою (т. 3 а.с. 44, 164-167).
Матеріали справи також містять відповідь ДПС України від 31.12.2024, фінансову звітність товариства та відомості про виплачені доходи (т. 4 а.с. 58-71). Із цих документів убачається, що упродовж 2018-2024 років ТОВ «Чапа Стандарт» фактично мало незначну кількість працівників - від 2 до 4 осіб - із заробітною платою від 3 600 грн до 17 522,82 грн. Водночас ОСОБА_11 як самозайнятій особі за період з І кварталу 2018 року по ІІІ квартал 2020 року було виплачено 16 605 888,93 грн.
Крім того, згідно з виписками з рахунків, відкритих у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» та АТ «Укрсиббанк», за період з моменту створення товариства до придбання автомобіля BMW 730LD ТОВ «Чапа Стандарт» отримало від ОСОБА_11 5 611 954,24 грн як оплату за лісоматеріал та 5 115 710 грн як поворотну фінансову допомогу (т. 2 а.с. 59, CD).
При цьому судом встановлено, що грошові кошти, якими у вересні 2020 року було оплачено придбання автомобіля BMW 730LD, безпосередньо перед їх перерахуванням ТОВ «Ідеал М» надходили на рахунок ТОВ «Чапа Стандарт» саме від ОСОБА_11 як оплата за лісопродукцію та поворотна фінансова допомога.
Зокрема, коштам, перерахованим ТОВ «Ідеал М» за придбання автомобіля (10.09.2020 - 755 707,80 грн, 14.09.2020 - 1 000 000 грн, 15.09.2020 - 940 000 грн, 16.09.2020 - 1 123 319,12 грн), передували майже тотожні за сумами надходження від ОСОБА_11 на рахунок ТОВ «Чапа Стандарт», а саме: 10.09.2020 - 756 000 грн, 14.09.2020 - 1 000 000 грн, 15.09.2020 - 941 000 грн як часткова оплата та оплата за лісопродукцію, а також 16.09.2020 - 1 124 000 грн як поворотна фінансова допомога.
Наведені обставини свідчать про істотний фінансовий зв`язок між ТОВ «Чапа Стандарт» та ОСОБА_11 , який є помічником ОСОБА_5 , а також про те, що значна частина коштів, використаних для придбання автомобіля BMW 730LD, фактично надійшла до товариства саме від ОСОБА_11 .
З фінансової звітності суб`єкта малого підприємництва за 2017-2020 роки також убачається, що до 2020 року товариство не мало основних засобів, а станом на 31.12.2020 їх вартість становила 4 633,3 тис. грн, з яких близько 3,8 млн грн припадало саме на автомобіль BMW 730LD.
У судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що з основних засобів у сумі 4633,3 тис грн, які зазначає товариство на кінець 2020 року, 3,8 млн грн є автомобіль BMW 730LD. Також представник не заперечував, що загалом з основних засобів у ТОВ «Чапа Стандарт» було лише два автомобілі, один з яких BMW 730LD, а будь-які інші засоби, зокрема пов`язані з предметом виробництва, відсутні.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що основні засоби - це матеріальні активи, які підприємство використовує у своїй господарській діяльності протягом тривалого часу (більше одного року), які мають вартість понад встановлений поріг і не призначені для перепродажу. Визначення міститься у Національному положенні (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» (далі - Положення), що затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92.
Ключові ознаки основних засобів: використовуються у процесі діяльності підприємства (виробництво, надання послуг, управління); утримуються з метою отримання економічних вигод; очікуваний строк корисного використання - більше одного року; не є товаром, призначеним для продажу.
Згідно з Положенням, основні засоби класифікуються за групами, серед яких є «транспортні засоби». Однак ця класифікація сама по собі не означає, що будь-який автомобіль на балансі підприємства є основним засобом у правовому та функціональному сенсі - він має реально використовуватись у діяльності цього підприємства.
Зарахування транспортного засобу до складу основних засобів підприємства передбачає, що він використовується саме в господарській діяльності цього підприємства - тобто для потреб лісозаготівлі, лісопереробки або вантажних перевезень, що є видами діяльності ТОВ «Чапа Стандарт» згідно з його КВЕДами. Натомість автомобіль представницького класу BMW 730LD жодного разу не фіксувався в місці знаходження підприємства (м. Костопіль, Рівненська обл.), де мала б провадитись ця діяльність, - навпаки, він сотні разів фіксувався системою «Гарпун» в урядовому кварталі м. Києва. Отже, ТОВ поставило на баланс як основний засіб актив, який жодного дня не використовувався у власній господарській діяльності, а натомість був переданий у користування приватній особі в іншому місті - народному депутату Литвиненку С.А. у м. Мукачево та м. Київ. Це свідчить про те, що придбання автомобіля від самого початку не мало жодного зв`язку з виробничою або комерційною діяльністю товариства, а ТОВ «Чапа Стандарт» виконувало лише роль формального власника активу, фактично набутого в інтересах іншої особи.
Доводи ТОВ «Чапа Стандарт» щодо наявності власних законних доходів, які були б достатні для придбання автомобіля, не усувають доведеного позивачем факту контролю транспортного засобу ОСОБА_5 в режимі, тотожному праву розпорядження, що є самостійною і достатньою підставою для застосування п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України.

7.3.Щодо активу BMW Х5
За даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_10 11.04.2020 набув у власність транспортний засіб марки BMW X5, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_19 , вартістю 3 014 237,00 грн. (т. 4 а.с. 78-80).
Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 4 а.с. 81).
Відповідно до відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків сукупний дохід ОСОБА_10 за період з 2009 року по березень 2020 року (без урахування витрат на проживання) становив 188 478,77 грн. Основну частину доходу він отримав у вигляді заробітної плати у ДП «Зірненський спиртзавод» (починаючи з 09.12.2016), керівником якого у різні періоди були ОСОБА_5 (04.07.2016-25.08.2019) та ОСОБА_12 (26.08.2019- 04.03.2020).
Таким чином, офіційні доходи ОСОБА_10 є очевидно неспівмірними із вартістю придбаного автомобіля та об`єктивно виключають можливість його придбання за рахунок власних легальних доходів.
На підтвердження законності походження коштів на придбання автомобіля представником відповідача та допитаною у судовому засіданні свідком ОСОБА_20 зазначалося, що автомобіль був придбаний за рахунок багаторічних сімейних заощаджень батьків ОСОБА_10 (т. 6 а.с. 77-84).
Зокрема свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона разом із чоловіком тривалий час накопичували кошти для придбання житла сину, однак у подальшому вирішили передати ці кошти на купівлю автомобіля. За словами свідка, вона з 1999 по 2022 рік працювала у службі охорони гірничо-збагачувального комбінату та отримувала заробітну плату приблизно 5-8 тис. грн на місяць. Крім того, у період 2000-2015 років вона допомагала своїм батькам по господарству та отримувала від цього певний дохід, однак конкретний розмір такого доходу назвати не змогла.
Також свідок повідомила, що її чоловік періодично працював у РФ, а крім того з 1999 по 2022 рік працював бульдозеристом на гірничо-збагачувальному комбінаті. За словами свідка, сім`я поступово накопичувала кошти, у 2013 році придбала трикімнатну квартиру у місті Покров за 8 500 доларів США, а у 2015 році - автомобіль Kia Sportage.
Свідок також зазначила, що у 2020 році ОСОБА_10 звернувся до батьків із проханням повідомити, на яку суму допомоги він може розраховувати для придбання автомобіля, після чого батьки фактично подарували йому 90 000 доларів США на купівлю позашляховика BMW X5.
Разом з тим суд критично оцінює наведені пояснення свідка, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами та суперечать іншим встановленим у справі обставинам.
Так, відповідно до наданих індивідуальних відомостей про страховий стаж та заробіток, офіційний сукупний дохід батьків ОСОБА_10 до квітня 2020 року становив близько 1 000 000 грн (т. 6 а.с. 77-84). Такий рівень офіційних доходів є очевидно неспівмірним із можливістю накопичення 90 000 доларів США вільних коштів, особливо з урахуванням звичайних витрат сім`ї на проживання, утримання житла, придбання квартири та автомобіля, а також інших побутових витрат протягом тривалого часу.
При цьому матеріали справи не містять жодних об`єктивних доказів отримання батьком ОСОБА_10 значних доходів від роботи за кордоном. Відсутні документи про офіційне отримання таких доходів, їх декларування, переміщення через державний кордон валютних цінностей, банківські документи щодо накопичення коштів чи інші належні підтвердження існування у сім`ї значних готівкових заощаджень.
Крім того, пояснення свідка мають загальний та непослідовний характер. Так, свідок не змогла конкретизувати ані період накопичення коштів, ані обсяги доходів від господарської діяльності, ані спосіб зберігання такої значної суми готівки протягом тривалого часу. Саме по собі посилання на «сімейні заощадження» без належного документального підтвердження не може вважатися достатнім доказом законного походження коштів на придбання автомобіля вартістю понад 3 млн грн.
Суд також враховує, що навіть у разі припущення про наявність у батьків ОСОБА_10 значних заощаджень, накопичених протягом усього трудового життя, малоймовірним виглядає те, що батьки фактично передали сину всі такі кошти саме на придбання автомобіля преміум-класу, після чого повністю самоусунулися від подальшої долі цього активу, не цікавилися обставинами користування ним, оформленням довіреностей на третіх осіб, передачею автомобіля у фактичне користування іншим особам та причинами подальшого відчуження транспортного засобу. Така поведінка не узгоджується зі звичайною логікою розпорядження значними сімейними заощадженнями та не виглядає переконливою з огляду на встановлені у справі обставини.
Крім того, 13.05.2020, тобто менш ніж через місяць після придбання автомобіля, ОСОБА_10 видав ОСОБА_12 довіреність строком на 5 років із правом розпорядження транспортним засобом BMW X5, д.н.з. НОМЕР_19 (т. 4 а.с. 82-83).
Твердження відповідачів про те, що вказана довіреність оформлялася виключно для можливого виїзду за кордон, спростовуються даними системи «Аркан», відповідно до яких ОСОБА_12 жодного разу не перетинав державний кордон на цьому автомобілі (т. 2 а.с. 59, CD). Водночас довіреність передбачала широкий обсяг повноважень щодо розпорядження автомобілем та була видана на тривалий строк.
При цьому встановлено, що аналогічна довіреність строком на 5 років раніше видавалась ОСОБА_10 . ОСОБА_12 і щодо іншого транспортного засобу - Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_20 (т. 4 а.с. 82-83). Це свідчить про повторюваний характер оформлення транспортних засобів на ОСОБА_10 із подальшою передачею повноважень членам сім`ї ОСОБА_15 . Звернула на себе увагу і та обставина, що матері ОСОБА_10 нічого не було відомо про те, що її син вже придбавав дороговартісний автомобіль, який ним було відчужено, незважаючи на те, що в судовому засіданні свідок зазначила, що в них склалися щирі і близькі взаємовідносини.
Поміж іншим, матеріали справи містять відомості про фінансові операції між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Так, згідно з випискою по картковому рахунку ОСОБА_10 , 23.05.2020, тобто менш ніж через місяць після придбання автомобіля BMW X5, ним було перераховано на рахунок ОСОБА_12 370 000 грн. При цьому відповідачами не надано жодного послідовного та розумного пояснення економічної природи такого переказу, його правової підстави, призначення чи джерела походження відповідних коштів. Наведена обставина сама по собі не є самостійним доказом набуття автомобіля в інтересах іншої особи, однак у сукупності з іншими встановленими фактами додатково свідчить про наявність між ОСОБА_10 та сім`єю ОСОБА_15 тісних фінансових взаємовідносин, зміст яких відповідачами належним чином не розкрито (т. 2 а.с. 59, CD).
Також матеріалами справи підтверджується фактичне користування та обслуговування автомобіля саме ОСОБА_12 . Так, у документах ТОВ «АВТ Баварія Київ» щодо сервісного обслуговування BMW X5 як контактний вказувався номер телефону ОСОБА_12 , а окремі акти виконаних робіт та платіжні документи оформлені безпосередньо на його ім`я (т. 3 а.с. 237, 239, 246, 248, 280). Зокрема, платіжним дорученням від 14.01.2021 ОСОБА_12 особисто оплатив послуги сервісного обслуговування автомобіля на суму 9 461,20 грн.
Згідно з інформацією ГУ НП у м. Києві щодо фіксації транспортного засобу системою «Гарпун», автомобіль BMW X5 із державними номерними знаками НОМЕР_19 у період з 25.01.2021 по 23.05.2021 систематично фіксувався поблизу готелю «Салют», а також на вул. Шовковичній та поблизу адміністративних будівель Верховної Ради України (т. 2 а.с. 59, CD).
При цьому доводи представника ОСОБА_10 про те, що останній лише підвозив ОСОБА_5 до Верховної Ради України, спростовуються встановленими обставинами. ОСОБА_10 у цей період перебував у трудових відносинах із ДП «Зірненський спиртзавод» та фактично працював в іншому регіоні, що об`єктивно виключало можливість його систематичного перебування у місті Києві разом із автомобілем у зазначені дати (т. 2 а.с. 59, CD).
Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що версія відповідачів про самостійне придбання автомобіля ОСОБА_10 за рахунок сімейних заощаджень є непереконливою, внутрішньо суперечливою та не підтверджена належними доказами.
Сукупність встановлених обставин - очевидна невідповідність офіційних доходів вартості автомобіля, відсутність належного підтвердження походження заявлених «сімейних заощаджень», оформлення довіреностей на членів сім`ї ОСОБА_15 , фінансові операції між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , фактичне обслуговування автомобіля ОСОБА_12 , а також систематичне використання транспортного засобу поблизу Верховної Ради України - у своїй сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_10 самостійного та незалежного характеру володіння спірним активом та підтверджують наявність стійкого зв`язку автомобіля із сім`єю ОСОБА_15 і його використання в їх інтересах.
Оскільки використання спірного активу фактично відбувалося за участі ОСОБА_12 , суд вважає за необхідне окремо оцінити його можливу роль у набутті автомобіля.
Відповідно до відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків дохід ОСОБА_12 за період з 2013 року по березень 2020 року становив 288 928,96 грн, а за період січень-березень 2020 року - лише 38 114,48 грн (т. 4 а.с. 103-105).
Крім того, відповідно до щорічної декларації ОСОБА_5 за 2019 рік, у розділі «Грошові активи» станом на 31.12.2019 у ОСОБА_12 було задекларовано лише 15 755 грн грошових заощаджень (т. 3 а.с. 14). Таким чином, офіційно підтверджений рівень доходів і накопичень ОСОБА_12 є очевидно неспівмірним не лише із вартістю автомобіля BMW X5, але навіть із витратами, пов`язаними з його належним утриманням та експлуатацією.
При цьому матеріали справи свідчать, що у період безпосередньо перед придбанням автомобіля ОСОБА_12 здійснював поточні витрати на проживання та споживання, які фактично перевищували його офіційні доходи. Так, за інформацією АТ КБ «ПриватБанк», у період з 01.01.2020 по 11.04.2020 ним здійснено витрати на АЗС, розваги та інші побутові потреби на суму 17 046,46 грн. Крім того, за інформацією АБ «Укргазбанк» за цей же період ОСОБА_12 здійснив витрати на проживання на суму 45 028,34 грн, а також зняв готівкою 129 000 грн (т. 2 а.с. 59, CD).
Отже, лише за перші три місяці 2020 року сукупний обсяг встановлених витрат та операцій зі зняття готівки ОСОБА_12 істотно перевищував його офіційний дохід за цей період. При цьому матеріали справи не містять доказів отримання ним інших легальних доходів, позик, кредитів, доходів від підприємницької діяльності чи інших джерел коштів, які б пояснювали як здійснення зазначених витрат, так і можливість придбання, користування та утримання автомобіля преміум-класу вартістю понад 3 млн грн.
Разом із тим саме ОСОБА_12 після придбання автомобіля отримав довіреність строком на 5 років із правом розпорядження транспортним засобом, здійснював оплату його сервісного обслуговування, використовував власний номер телефону при адмініструванні ремонтів автомобіля, а також був пов`язаний із фінансовими операціями між ним та ОСОБА_10 .
Водночас встановлений судом рівень офіційних доходів, витрат та майнового стану ОСОБА_12 об`єктивно виключає можливість того, що саме він був реальним та фінансово самостійним набувачем автомобіля BMW X5 або особою, яка могла забезпечувати його придбання та утримання за рахунок власних легальних коштів.
Крім того, ОСОБА_12 у щорічних деклараціях ОСОБА_5 за 2019 та 2020 роки зазначався членом сім`ї суб`єкта декларування (т. 3 а.с. 10, 18). За змістом Закону України «Про запобігання корупції» такий статус передбачає не лише формальний родинний зв`язок, але й наявність спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, а також спільності економічних інтересів. Тому твердження ОСОБА_5 про повну автономність та окремий побут сина як підставу для ненадання пояснень щодо автомобіля BMW X5 не узгоджується ані з даними офіційної деклараційної звітності, ані з установленими фінансовими та майновими взаємовідносинами між ними.
За таких обставин суд доходить висновку, що хоча автомобілем фактично користувалися як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_5 , саме ОСОБА_5 був особою, яка здійснювала визначальний економічний контроль над активом. При цьому встановлена сукупність доказів свідчить, що ОСОБА_12 не був фінансово незалежною особою, яка могла самостійно придбати або забезпечувати утримання автомобіля BMW X5, а тому його участь у набутті та використанні транспортного засобу не спростовує висновку про те, що фактичним власником спірного активу виступав саме ОСОБА_5 .

8.Чи пред`явлено позов щодо активів, які передбачені ч. 2 ст. 290 ЦПК України
8.1. Щодо вартості активу Toyota Land Cruiser 200
Як встановлено з даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, упродовж 2021-2024 років неодноразово перереєстровувався за цінами, істотно нижчими за його ринкову вартість, а саме: 27.08.2021 - за 10 000 грн; 21.09.2021 - за 149 000 грн; 24.01.2023 - за 480 000 грн; 08.07.2023 - за 100 000 грн; 31.07.2024 - за 100 000 грн (т. 3 а.с. 70-84).
Водночас згідно з витягом із Єдиного державного реєстру транспортних засобів первинна реєстрація нового транспортного засобу 12.12.2020 була здійснена за ціною 2 435 760 грн (т. 3 а.с. 71-72), а 29.05.2021 автомобіль був повторно відчужений за аналогічною ціною - 2 435 760 грн (т. 3 а.с. 73-74).
Крім того, відповідно до інформації із сайту «авторіа» спірний автомобіль станом на 03.12.2024 був виставлений на продаж за ціною 2 943 325 грн (т. 4 а.с. 149-154).
Поряд із цим, відповідно до консультації суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо.» від 25.08.2025 № 36/25-96-1 мінімальна ринкова вартість автомобіля Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, станом на 27.08.2021 становила 1 798 600 грн (т. 2 а.с. 47).
Оцінюючи наведені докази у сукупності, колегія суддів виходить із того, що зазначені у договорах та реєстраційних документах ціни подальших відчужень транспортного засобу (10 000 грн, 100 000 грн, 149 000 грн тощо) є очевидно неспівмірними із ринковою вартістю автомобіля такого класу, року випуску та технічного стану, а тому не можуть бути покладені в основу визначення вартості спірного активу.
Натомість висновок ПП «Ажіо.» щодо мінімальної ринкової вартості транспортного засобу узгоджується із відомостями про первинну вартість нового автомобіля, подальшу вартість його продажу, а також ринковими пропозиціями продажу аналогічного транспортного засобу, у зв`язку з чим колегія суддів вважає доведеною позивачем вартість спірного активу у розмірі 1 798 600 грн.
8.2. Щодо вартості активу BMW 730LD
За даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів транспортний засіб 25.09.2020 ТОВ «Чапа Стандарт» набуто у власність марки та моделі BMW 730LD, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_4 , вартістю 3 819 026,92 грн (первинна реєстрація нового транспортного засобу, придбаного в торгівельній організації, який ввезено з-за кордону) (т. 3 а.с. 161-163).
8.3. Щодо вартості активу BMW Х5
За даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_10 11.04.2020 набув у власність транспортний засіб марки та моделі BMWX5, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_19 , вартістю 3 014 237,00 грн (первинна реєстрація нового транспортного засобу, придбаного в торгівельній організації, який ввезено з-за кордону) (т. 4 а.с. 78-80).
8.4. Щодо дати набуття активів
Дата набуття цих транспортних засобів є пізнішою за дату набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів» № 263-ІХ від 31.10.2019 - 28.11.2019.
8.5. Щодо доходів ОСОБА_5 та його дружини
Для визначення законних доходів ОСОБА_5 та його дружини суд враховує відомості, що містяться у щорічних деклараціях ОСОБА_5 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019, 2020 та 2021 роки, а також інформацію, отриману від органів державної податкової служби та банківських установ.
Відповідно до розділу 12 «Грошові активи» щорічної декларації ОСОБА_5 за 2019 рік сума грошових заощаджень суб`єкта декларування та його дружини станом на 31.12.2019 становила 141 462,00 грн, з яких 117 000,00 грн - готівкові кошти та 24 462,00 грн - кошти, розміщені на банківських рахунках (т. 3 а.с. 13-14).
Відповідно до розділу 12 «Грошові активи» щорічної декларації ОСОБА_5 за 2020 рік сума грошових заощаджень суб`єкта декларування та його дружини станом на 31.12.2020 становила 282 637,00 грн, з яких 222 000,00 грн - готівкові кошти та 60 637,00 грн - кошти, розміщені на банківських рахунках (т. 3 а.с. 21-22).
Водночас відповідно до розділу 12 «Грошові активи» щорічної декларації ОСОБА_5 за 2021 рік грошові заощадження суб`єкта декларування та його дружини станом на 31.12.2021 були відсутні (т. 3 а.с. 30).
Отже, до законних джерел коштів, які могли бути використані для придбання активів, суд відносить грошові заощадження ОСОБА_5 та його дружини станом на 31.12.2019.
Крім того, згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків сукупний розмір отриманих доходів ОСОБА_5 та його дружини у 2020 році становив 576 187,49 грн, а у 2021 році - 647 482,85 грн, тобто загалом за два роки - 1 223 670,34 грн (т. 4 а.с. 93-103).
Також відповідно до розділу 11 «Доходи, у тому числі подарунки» щорічної декларації ОСОБА_5 за 2020 рік розмір отриманих доходів ОСОБА_5 та його дружини у 2020 році становив 577 983,00 грн, з яких 575 169,00 грн - заробітна плата, отримана за основним місцем роботи, та 2 814,00 грн - проценти (т. 3 а.с. 20-21).
Відповідно до розділу 11 «Доходи, у тому числі подарунки» щорічної декларації ОСОБА_5 за 2021 рік розмір отриманих доходів ОСОБА_5 та його дружини становив 647 483,00 грн (т. 3 а.с. 30).
Таким чином, сукупний розмір офіційно підтверджених доходів ОСОБА_5 та його дружини за 2020-2021 роки відповідно до щорічних декларацій становив 1 225 466,00 грн.
Поряд із цим суд зазначає, що при формуванні розрахунку суми грошових активів за 2019 рік позивач припустився методологічної неточності, включивши до загальної суми безготівкові кошти сина ОСОБА_5 у розмірі 10 755,00 грн, що разом із активами подружжя утворило зазначену у позові суму 152 217,00 грн.
Разом із тим суд враховує, що включення активів сина до загального обсягу законних коштів фактично збільшує фінансові можливості відповідача для пояснення джерел походження спірних активів, а тому такий підхід об`єктивно покращує становище відповідача та не порушує його прав чи законних інтересів.
Крім того, при розрахунку розміру отриманих доходів ОСОБА_5 та його дружини позивачем не були враховані проценти, зазначені у декларації за 2020 рік у сумі 2 814,00 грн.
Водночас суд зазначає, що неврахування вказаних процентів не впливає істотно на кінцевий результат розрахунку, оскільки включення позивачем до складу законних доходів активів сина ОСОБА_5 , які фактично не належали подружжю, значно перевищує суму неврахованих процентів та загалом нівелює відповідну похибку на користь відповідача.
З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, межі заявлених позовних вимог та відсутність погіршення становища відповідача, суд вважає за можливе взяти наведений позивачем розрахунок до уваги як такий, що в цілому є більш сприятливим для відповідача.
Таким чином, різниця між вартістю активів, набутих в інтересах ОСОБА_5 , та законними доходами ОСОБА_5 і його дружини на момент набуття відповідних активів становить: (1 798 600,00 грн + 3 819 026,92 грн + 3 014 237,00 грн - 1 223 670,34 грн - 152 217,00 грн) = 7 255 976,58 грн.
У цьому розрахунку:
- 1 798 600,00 грн - мінімальна ринкова вартість автомобіля Toyota Land Cruiser 200, VIN-код: НОМЕР_1 , 2020 року випуску, станом на 27.08.2021 - дату його набуття ОСОБА_6 ;
- 3 819 026,92 грн - вартість транспортного засобу BMW X5, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_19 , станом на дату його набуття - 11.04.2020;
- 3 014 237,00 грн - вартість транспортного засобу BMW 730LD, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_4 , станом на дату його набуття - 25.09.2020;
- 1 223 670,34 грн - сукупний розмір офіційно підтверджених доходів ОСОБА_5 та його дружини у 2020-2021 роках;
- 152 217,00 грн - сума грошових заощаджень станом на 31.12.2019, врахована позивачем як наявний залишок коштів суб`єкта декларування та його сім`ї.
При цьому наведений розрахунок здійснений із урахуванням найбільш сприятливого для відповідача підходу до визначення обсягу його законних доходів та активів сім`ї, а тому встановлена різниця між вартістю активів та законними доходами не може вважатися наслідком арифметичної похибки чи методологічних особливостей розрахунку.
Отже, навіть з урахуванням найбільш сприятливого для відповідача підходу до визначення обсягу законних доходів та активів його сім`ї, сукупна вартість придбаних транспортних засобів істотно перевищувала фінансові можливості ОСОБА_5 та його дружини, підтверджені офіційними доходами та задекларованими заощадженнями.
За таких обставин суд доходить висновку, що у 2020-2021 роках ОСОБА_5 об`єктивно не мав законних фінансових можливостей для набуття зазначених транспортних засобів, а тому відповідні активи є необґрунтованими у розумінні глави 12 ЦПК України.

9. Висновки суду
Зважаючи на встановлені обставини щодо дат набуття активів, способів їх набуття та величини різниці між їхньою вартістю та законними доходами ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що вказане майно відповідає критеріям, закріпленим у абзаці другому ч. 2, пунктах 1, 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України, для активів, щодо яких подається позов про визнання їх необґрунтованими. Оскільки на підставі поданих сторонами доказів не встановлено, що активи (3 автомобілі) або грошові кошти, необхідні для придбання активів, щодо яких поданий цей позов, були набуті особою, уповноваженою на виконання функцій держави, - ОСОБА_5 за рахунок його законних доходів, то суд, керуючись нормою ч. 1 ст. 291 ЦПК України, приймає рішення про визнання їх необґрунтованими активами.
За правилом ч. 1 ст. 292 ЦПК України правовим наслідком визнання активів необґрунтованими є їх стягнення в дохід держави.
Одночасно у ч. 3 ст. 292 ЦПК України передбачено, що в разі неможливості звернення стягнення на активи, визнані необґрунтованими, на відповідача покладається обов`язок сплатити вартість таких активів або стягнення звертається на інші активи відповідача, які відповідають вартості необґрунтованих активів.
Під час розгляду цієї справи встановлено, що станом на день подання позову (28.11.2025) автомобілі, що є предметом позову, були відчужені. Інформації про недобросовісність набувачів цих активів, чи про подальший їх зв`язок з ОСОБА_5 , як особою, уповноваженою на виконання функцій держави, позивач не надав.
За таких обставин, суду на підставі ч. 3 ст. 292 ЦПК України належить прийняти рішення про стягнення із ОСОБА_5 на користь держави вартості необґрунтованих активів на момент їх набуття, за вирахуванням законних доходів відповідача, а саме - 7 255 976 гривень 58 копійок.
Правова логіка суду щодо визначення особи, з якої підлягає стягненню вартість необґрунтованих активів, з огляду на те, що прокурор пред`явив позов про солідарне стягнення вищевказаної суми коштів з усіх відповідачів, полягає у такому.
Як уже зазначалося, відповідно до ч. 4 ст. 290 ЦПК України позов про визнання активів необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави може бути пред`явлений як до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, так і до інших осіб, які набули такі активи за її дорученням або в інших передбачених законом випадках.
Водночас сама по собі процесуальна можливість залучення номінальних власників активів як відповідачів не означає, що саме на них має бути покладений обов`язок із відшкодування вартості майна у випадку, коли судом установлено, що фактичним набувачем, користувачем та вигодонабувачем активів була інша особа - суб`єкт декларування.
Інститут цивільного стягнення необґрунтованих активів за своєю правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності номінального власника за сам факт формального володіння майном. Його метою є усунення ситуації, за якої особа, уповноважена на виконання функцій держави, фактично набуває, використовує та контролює активи, законність походження яких не підтверджена, однак оформлює їх на інших осіб з метою приховування реального характеру володіння майном та уникнення декларування відповідних активів.
Тому при вирішенні питання щодо особи, з якої має бути здійснено стягнення вартості необґрунтованих активів, визначальне значення має не формальний запис у державних реєстрах, а встановлення фактичного бенефіціара активу, тобто особи, яка реально здійснювала економічний контроль над майном, забезпечувала його придбання або утримання, визначала подальшу долю активу, використовувала його у власних інтересах та отримувала від нього майнову вигоду.
Такий підхід узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішеннях Gogitidze and Others v. Georgia та Raimondo v. Italy ЄСПЛ виходив із того, що формальна реєстрація майна на третю особу не є перешкодою для застосування заходів майнового характеру щодо особи, яка фактично контролює відповідний актив та є його дійсним вигодонабувачем. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у справах щодо необґрунтованих активів та конфіскаційних механізмів національні суди мають оцінювати не лише юридичну форму оформлення майна, а насамперед реальний економічний зміст відповідних правовідносин.
У цій справі судом встановлено, що особи, на яких послідовно оформлювалися спірні активи, не мали самостійної фінансової спроможності для їх реального придбання чи утримання. Їх офіційні доходи, характер витрат, відсутність підтверджених накопичень, кредитних ресурсів або інших законних джерел походження коштів об`єктивно виключають можливість самостійного набуття майна відповідної вартості.
При цьому матеріали справи свідчать про повторюваність та системність використання однієї й тієї ж моделі поведінки: активи формально реєструвалися на близьких осіб, працівників, знайомих або інших осіб, пов`язаних із ОСОБА_5 , після чого фактичний контроль над цими активами здійснювався саме ним або членами його сім`ї.
Судом установлено, що після формального набуття активів третіми особами ОСОБА_5 або пов`язані з ним особи отримували довіреності з широким обсягом повноважень щодо користування та розпорядження майном, фактично адміністрували обслуговування транспортних засобів, здійснювали витрати на їх утримання, використовували відповідні активи у службових та особистих цілях, а також визначали подальшу долю такого майна.
Окремо суд враховує, що в усіх досліджених епізодах простежується однакова економічна модель: формальний власник активу не мав достатніх доходів для його придбання або ж потреби у придбанні активу, не здійснював реального самостійного користування майном, не ніс співмірних витрат на його утримання та не демонстрував поведінки, характерної для фактичного власника дороговартісного активу.
Натомість саме ОСОБА_5 або члени його сім`ї були пов`язані із фактичним використанням майна, його обслуговуванням, фінансуванням витрат та отриманням переваг від використання відповідних активів.
Суд також враховує, що в ряді випадків самі номінальні власники або пов`язані з ними особи не могли надати послідовних і переконливих пояснень щодо джерел походження коштів на придбання активів, економічної доцільності відповідних фінансових операцій, підстав передачі майна у користування ОСОБА_5 або членам його сім`ї, а також причин оформлення довіреностей із фактично необмеженим обсягом повноважень.
Сукупність установлених судом обставин свідчить, що номінальні власники активів фактично виконували функцію формального утримання майна в інтересах ОСОБА_5 , тоді як реальний економічний контроль над активами, їх використання та отримання майнової вигоди здійснювалися саме ним.
Водночас суд зазначає, що сама по собі наявність у справі номінального характеру володіння активом не виключає можливості покладення обов`язку зі стягнення вартості необґрунтованого активу також і на інших відповідачів у випадку встановлення, що відповідна особа набула актив у власних інтересах, зберегла його у своєму володінні, отримала самостійну майнову вигоду від його використання або фактично здійснювала незалежний економічний контроль над таким майном.
Тобто вирішальним критерієм для визначення належного суб`єкта стягнення є не формальний статус особи як власника чи співвідповідача у справі, а встановлення реального характеру її взаємовідносин із активом, ступеня економічної зацікавленості у його набутті та фактичного отримання вигоди від його використання та/або відчуження.
Однак у межах цієї справи судом не встановлено, що номінальні власники спірних активів набували їх у власних економічних інтересах, отримували від них самостійну майнову вигоду або здійснювали щодо них повноцінний незалежний контроль. Навпаки, досліджені докази свідчать про використання таких осіб переважно як формальних утримувачів активів в інтересах ОСОБА_5 .
За таких обставин покладення обов`язку зі стягнення вартості необґрунтованих активів виключно на номінальних власників суперечило б як змісту інституту цивільного стягнення необґрунтованих активів, так і його публічно-правовій меті, оскільки фактично дозволяло б особі, уповноваженій на виконання функцій держави, уникнути правових наслідків шляхом багаторазового оформлення активів на інших осіб.
Саме тому у межах цієї справи визначальним для вирішення питання про суб`єкта стягнення є не формальна реєстрація активів, а встановлення того, хто був їх фактичним бенефіціаром та здійснював реальний економічний контроль над ними.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вартість спірних необґрунтованих активів підлягає стягненню саме з ОСОБА_5 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави, в інтересах якої відповідні активи фактично набувалися та використовувалися, яка здійснювала щодо них реальний економічний контроль та є дійсним бенефіціаром їх набуття і використання.
З урахуванням вказаного, позов прокурора слід задовольнити частково, задовольнивши вимоги позову про визнання активів необґрунтованими та стягнення їх вартості з ОСОБА_5 , відмовивши у задоволенні вимог про солідарне стягнення вартості активів з інших відповідачів.
Суд окремо не зупинявся на аналізі норм закону, якими взагалі не передбачено солідарне стягнення коштів в межах даних цивільно-правових відносин, оскільки мотиви часткової відмови у задоволенні позову ґрунтуються на інших фактичних даних.
На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 263-266, 268, 273, 290-292, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Держави України в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Макара Олега Ігоровича до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАПА СТАНДАРТ» про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави задовольнити частково.
Визнати необґрунтованими активи: транспортний засіб марки та моделі Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки та моделі BMW 730LD, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки та моделі BMW Х5, 2020 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави вартість необґрунтованих активів у сумі 7 255 976,58 грн.
В іншій частині вимог у задоволенні позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
Рішення Вищого антикорупційного суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про сторони:
Позивач:
Спеціалізована антикорупційна прокуратура (адреса: вулиця Ісаакяна, 17, місто Київ, 01135, ЄДРПОУ: 45252419)
Відповідачі:
ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_21 ),
ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_22 ),
ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_23 ),
ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_24 ),
ОСОБА_9 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_25 ),
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_26 ),
ОСОБА_10 (місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_27 ),
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧАПА СТАНДАРТ» (місце знаходження: вул. Тургєнєва, буд. 4, м. Костопіль, Рівненський район, Рівненська область, 35000, код ЄДРПОУ 41690400).
Повний текст рішення складено 25.05.2026.

Головуючий:          Т.В. Литвинко

Судді:           Н.В. Мовчан

К.О. Сікора