ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

Справа № 483/335/26
Провадження № 2/483/435/2026
РІШЕННЯ
Іменем України
24 червня 2026 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді Рак Л.М.,
за участю секретаря Гречки С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

23 березня 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 березня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та  ОСОБА_1  було укладено договір про надання споживчого кредиту № 8835813 у формі електронного документа з використанням електронного підпису на суму 5000 грн. Відповідач приєднався до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора С8942, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони та укладення правочину. На виконання умов кредитного договору 07 березня 2025 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку  НОМЕР_1 , що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця, який виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 03 грудня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 03122025 за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги, крім інших, й до  ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 8835813 від 07 березня 2025 року. Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, його загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором станом на момент подання позовної заяви становить 20050 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6000 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 9050 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 11000 грн., без врахування вимог щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
02 квітня 2026 року від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву у якій відповідач частково не погодився з позовними вимогами, вважає їх такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, а саме позивачем не надано суду належних доказів переходу права вимоги: відсутній договір факторингу, відсутній реєстр боржників, відсутні докази передачі зобов`язання саме відповідача позивачу. Надане повідомлення про відступлення права вимоги не є належним доказом у розумінні ст. 76-78 ЦПК України та позивач не довів свого право грошової вимоги до нього. Крім того, відповідачем зазначено, що позивач не надав належного кредитного договору; доказів фактичного отримання відповідачем грошових коштів; детального та зрозумілого розрахунку заборгованості. Фактично отримана сума кредиту становила 5000 грн., тоді як позивач заявляє до стягнення понад 21000 грн., що є явно завищеним та необґрунтованим. Заявлені позивачем штрафні санкції значно перевищують суму основного боргу. Витрати на правову допомогу заявлені позивачем до стягнення в сумі 7000 грн. також є явно завищеними, оскільки справа не є складною та має типовий характер. Посилаючись на викладене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити в частині необґрунтованих вимог, витребувати у позивача договір факторингу; реєстр боржників; детальний розрахунок заборгованості, зменшити розмір заявленої заборгованості та штрафних санкцій, відповідно до ст. 551 ЦК України, а також зменшити витрати на правову допомогу.
Ухвалою суду від 07 травня 2026 року у АТ «Акцент Банк» було витребувано інформацію:
- чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) платіжна картка № 5375-23XX-XXXX-4931; 
- щодо зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки № НОМЕР_3 у період з 07 березня 2025 року по 12 березня 2025 року у сумі 5000 грн.;
- чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ); 
- чи був номер телефону НОМЕР_4 фінансовим номером телефону за платіжною карткою - маска карти № НОМЕР_3 та чи знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ); 
- у разі підтвердження зарахування коштів ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на картковий рахунок - маска картки № НОМЕР_3 , за період з 07 березня 2025 року по 12 березня 2025 року у сумі 5000 грн., надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення ), що підтвердять дану інформацію; 
- у випадку неможливості надати вищевказані первинні документи, просимо надати інші прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска картки позичальника);
- повний номер рахунка маска картки № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 );
- у випадку, якщо номер телефону: НОМЕР_4 не знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) за платіжною карткою маска-картки № НОМЕР_3 , просимо надати номери телефонів що знаходяться в анкетних даних ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) (Клієнта банку) за платіжною карткою маска-картки № НОМЕР_3 ;
- у випадку, якщо картковий рахунок - маска карти № НОМЕР_3 не належить позичальнику ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) надати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска картки № НОМЕР_3 .
26 травня 2026 року ухвалу суду було виконано.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Позивач в позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у своєму відзиві на позов просив справу розглядати без його участі.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.
Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов такого.
Так, судом встановлено, що 07 березня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та  ОСОБА_1  укладено договір про надання споживчого кредиту № 8835813 (а.с. 7-18).
За умовами кредитного договору ОСОБА_1  отримав кредит на споживчі (особисті) потреби в загальному розмірі 5000 грн., у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 строком на 360 днів.
Відповідно до п. 1.5 тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка 0,01% в день та застосовується у межах строку кредиту.
Згідно з п. 6.4 договору невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 450,00 грн. на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 100 грн. починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Відповідач приєднався до умов договору шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором С8942, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину (а.с. 16). 
На виконання умов кредитного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» ініціювало переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку  НОМЕР_1  через провайдера ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» (а.с. 33-36).
Здійснення вказаної транзакції на картку №  НОМЕР_1 , яка була емітована на ім`я ОСОБА_1 , фінансовий номер на який відправляється інформація - НОМЕР_4 , підтверджується листом АТ «Акцент Банк» від 22 травня 2026 року та платіжною інструкцією № 0857761363075.128 від 07 березня 2026 року (а.с. 114, 119).
03 грудня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 03122025 за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги й до  ОСОБА_1  за договором про надання споживчого кредиту № 8835813 від 07 березня 2025 року (а.с. 39-49).
Відповідно до картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) сума заборгованості за вказаним вище договором станом на 02 грудня 2025 року становить 20050 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6000 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 9050 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) ( а.с. 53-58). 
Разом з тим, позивач не заявляє вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 11000 грн. з яких: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6000 грн.- заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом не приймаються до уваги твердження відповідача про те, що позивачем не доведено належним чином існування боргу правильність його розрахунку, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.
Крім того, позивачем не пред`являлась вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій.
Враховуючи викладене, а також те, що позивач довів належними та допустимими доказами наявність в нього права вимоги до відповідача в обсязі заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2662 грн. 40 коп. судового збору, оплата яких підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 1).
Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч. 3 ст. ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін., документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи, представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року укладеного між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та адвокатським бюро «Тимошенко та партнери», протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року, додаткова угода № 25771507448 до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 15 лютого 2026 року (а.с. 60-63).
Приймаючи рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує також позицію Верховного суду, який неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, значення спору для сторони, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 № 211/3113/16-ц, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18, від 12.05.2021 у справі № 873/79/20 та від 23.01.2023 у справі № 755/2587/17).
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, враховуючи ціну позову, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу розмірі 4000 грн., саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям, визначеним ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 43541163, (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333) в рахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 8835813 від 07 березня 2025 року - 11000 (одинадцять тисяч) гривень, з яких: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6000 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок в рахунок сплаченого судового збору та 4000 (чотири тисячі) гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: