ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2026 м.Дніпро Справа № 904/7033/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Золотарьової Я.С. (доповідач), 
суддів: Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.
секретар судового засідання: Янкіна Г.Д. 
представники учасників провадження:
від скаржника: Смаль Я.В. 
від відповідача: Солодовник С.О.
розглянув матеріали апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 (повний текст складено 23.04.2026), суддя Татарчук В.О..
у справі № 904/7033/25
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів 
до Фізичної особи-підприємця Плужник Олени Петрівни, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, село Новоолександрівка
про стягнення штрафних санкцій
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст справи
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Плужник Олени Петрівни про стягнення штрафних санкцій в загальному розмірі 1013046,50грн, з яких: 334431,50грн пені, 678615,00грн штрафу. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами про поставку №738 від 30.05.2025 та №739 від 30.05.2025 в частині своєчасної та в повному обсязі поставки товару.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів до Фізичної особи-підприємця Плужник Олени Петрівни задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Плужник Олени Петрівни на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів 103255,05 грн - пені, 203584,50 грн - штрафу та 12273,58грн - витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмолено.
Суд задовольнив клопотання відповідача щодо зменшення суми неустойки на 70 відсотків.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду, квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів через систему “Електронний суд” звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 по справі № 904/7033/25 у частині зменшення суми неустойки та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2025 року по справі № 904/7033/25 є незаконним та необґрунтованим через порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаржник зазначає, що суд розглянув справу однобічно та неповно, не встановив усі важливі обставини та не надав належної оцінки доказам.
Скаржник вказує, що суд необгрунтовано зменшив суму неустойку, оскільки відповідач не розпочав поставку товару у визначені договорами строки, попри наявність гарантійних листів про готовність продукції на момент укладення угод. Спроба поставити частину товару за договором № 738 у червні 2025 року була невдалою через значні дефекти, які було видно «неозброєним оком», що підтверджується актами та фотоматеріалами. Листом від 18.09.2025 Відповідач гарантував виконання зобов`язань лише за умови продовження термінів, чим фактично визнав попередню поставку товару неналежної якості. Відповідач не надав жодних документальних підтверджень, що порушення умов договорів сталося через обставини, які від неї не залежали.
Скаржник вказує, що повітряні тривоги та відключення світла є загальними для всіх суб`єктів господарювання в Україні обставинами та не звільняють від виконання зобов`язань автоматично. Оскільки договори укладалися в період дії воєнного стану, Відповідач мав оцінити ризики щодо повітряних тривог та відключень електроенергії. Відповідач не надав доказів того, що ці фактори безпосередньо вплинули на можливість виконання саме цих договорів.
Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що стягнення коштів як забезпечення виконання договору (банківської гарантії) є підставою для зменшення штрафних санкцій. Скаржник стверджує, що штрафні санкції та забезпечення договору мають різну правову природу, і законодавство дозволяє їх одночасне застосування.
Позивач стверджує, що нараховані санкції є мінімальними та не надмірними, оскільки КЕВ м. Чернігів не нараховував штрафи за неналежну якість товару (п. 7.3 договору) та дострокове розірвання договору (п. 7.4 договору).
Крім того за договором № 739 Відповідач взагалі жодного разу не намагався здійснити поставку товару.
На основі цього скаржник просить скасувати рішення суду в частині зменшення неустойки та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що згідно зі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суд має дискреційне право зменшувати розмір штрафних санкцій, якщо вони значно перевищують розмір збитків або за наявності інших істотних обставин.
Неустойка має на меті стимулювання боржника, а не перетворення на каральну санкцію чи джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Позивач ігнорував численні звернення Відповідача щодо роз`яснення причин неприйняття товару та надання актів про виявлені недоліки. Позивач стверджував про «недоліки, які видно неозброєним оком», проте не надав документального підтвердження (протоколів огляду, актів відбирання проб) на вимогу Відповідача, що унеможливило їх усунення. Ігнорування звернень Відповідача свідчить про відсутність у Позивача реальної зацікавленості в отриманні товару у визначені строки.
Відповідач вказує на вплив регулярних повітряних тривог та відключень електроенергії внаслідок обстрілів енергетичної інфраструктури, що зупиняло виробничий процес. Ці обставини є загальновідомими та значною мірою вплинули на темпи виробництва, попри вжиття Відповідачем усіх можливих заходів для виконання договору.
Позивач не надав суду жодних доказів того, що порушення строків поставки спричинило йому реальні збитки або поставило у невигідне фінансове становище.
Позивач уже утримав грошове забезпечення виконання договорів у загальному розмірі 484 725,00 грн (240 925,00 грн за договором №738 та 243 800,00 грн за договором №739).
Стягнення повного обсягу штрафних санкцій (11% від суми договорів) разом із утриманням забезпечення є надмірним тягарем для Відповідача та призводить до несправедливого збагачення Позивача.
На підставі цього Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів - Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 апеляційну скаргу апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 у справі № 904/7033/25 залишено без руху. Зазначено, що апелянт протягом 10 днів з дня отримання ухвали має усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: надати докази сплати судового збору у розмірі 12 887,26 грн.
22.05.2026 через систему “Електронний суд” від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги із доказами сплати судового збору у розмірі 12 887,26 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження. Призначено судове засідання на 23.06.2026. Витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи (оскарження) №904/7033/25, необхідні для розгляду апеляційної скарги.
03.06.2026 матеріали справи №904/7033/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.
05.06.2026 відповідач подав відзив на позов.
10.06.2026 позивач надав відповідь на відзив.
В судовому засіданні 23.06.2026 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені апеляційним судом та мотиви судового рішення
30.05.2025 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігів (далі – покупець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Плужник Оленою Петрівною (далі – покупець, постачальник) укладено договір про поставку №738 (далі – договір №738).
Відповідно до пункту 1.1 договору №738 постачальник зобов`язується поставити у передбачені даним договором строки покупцю: ліжка двоярусні розбірні за ДК 021:2015 - 39140000 - 5 меблі для дому, за номенклатурною позицією 39143100-7 меблі для спальні далі - товар, перелік якого, кількість та вартість передбачений у Специфікації (Додаток № 1 до даного договору), а покупець зобов`язується отримати товар та сплатити його вартість у порядку та на умовах, передбачених даним договором.
Ціна Договору становить: 4318500,00грн (чотири мільйони вісімсот вісімнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) з ПДВ, в т.ч. ПДВ 803083,33 (вісімсот три тисячі вісімдесят три грн. 33 коп.). Ціна договору визначена урахуванням всіх витрат, пов`язаних з доставкою товару, в тому числі: транспортні витрати на поставку товару до адреси замовника, навантажувальні послуги, усі види платежів, зборів та податків (пункт 2.1 договору №738).
Приписами пункту 3.1 договору №738 встановлено, що розрахунки за товар проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному договорі, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання товару покупцем на підставі видаткової накладної, підписаної уповноваженими представниками сторін та отриманого покупцем рахунку-фактури на оплату товару.
Пунктом 5.1 договору №738 визначено, що поставка товару здійснюється постачальником партіями до 200 комплектів, починаючи з дати підписання договору. поставка товару повинна здійснюватись постачальником у понеділок та/або середу в період часу з 9:00 години до 16:00 години, крім суботи та неділі.

Строк поставки партії товару	Обсяг партії, комплекти	Вартість партії товару, грн. з ПДВ	
з дня підписання до 06.06.2025 р.	300	1257000,00	
з 09.06.2025 р. по 13.06.2025 р.	200	838000,00	
з 16.06.2025 р. по 20.06.2025 р.	200	838000,00	
з 23.06.2025 р. по 25.06.2025 р.	200	838000,00	
3 26.06.2025 р. по 30.06.2025 р.	250	1047500,00	
Всього:	1150	4818500,00	

Строк поставки товару до 30 червня 2025 року (пункт 5.2 договору №738).
Приписами пункту 6.2.6 договору №738 встановлено, що покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це письмово, не менше ніж за 5 робочих днів до визначеної покупцем дати розірвання договору.
Згідно з пунктом 7.2 договору №738 за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару та/або усунення недоліків, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка від вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2025 року, а в частині взаєморозрахунків та гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання сторонами (пункт 12.1 договору №738).
Договір підписаний сторонами без зауважень та заперечень до нього.
Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір про поставку №738 від 30.05.2025 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
Між сторонами укладено додаток №1 (специфікація) до договору №738 відповідно до умов якої сторони визначили, найменування товару, одиницю товару, країну походження товару, кількість товару, ціну та вартість. Загальна вартість товару становить 4818500,00грн.
30.05.2025 сторони уклали договір про поставку №739 (далі – договір №739).
Відповідно до пункту 2.1 договору №739 ціна договору становить: 4876000,00грн (чотири мільйони вісімсот сімдесят шість тисяч гривень 00 копійок ) з ПДВ, в т.ч. ПДВ 812666,66 (Вісімсот дванадцять тисяч шістсот шістдесят шість грн. 66 коп.). Ціна Договору визначена урахуванням всіх витрат, пов`язаних з доставкою товару, в тому числі: транспортні витрати на поставку товару до адреси Замовника, навантажувальні послуги, усі види платежів, зборів та податків.
Пунктом 5.1 договору №739 визначено, що поставка товару здійснюється постачальником партіями до 200 комплектів, починаючи з дати підписання договору. Поставка товару повинна здійснюватись постачальником у вівторок та/або четвер в період часу з 9:00 години до 16:00 години, крім суботи та неділі.

Строк поставки партії товару	Обсяг партії, комплекти	Вартість партії товару, грн. з ПДВ	
з дня підписання до 06.06.2025 р.	300	1272000,00	
з 09.06.2025 р. по 13.06.2025 р.	200	848000,00	
з 16.06.2025 р. по 20.06.2025 р.	200	848000,00	
з 23.06.2025 р. по 25.06.2025 р.	200	848000,00	
3 26.06.2025 р. по 30.06.2025 р.	250	1060000,00	
Всього:	1150	4876000,00	

Інші умови договору №739 є аналогічними договору №738.
Договір підписаний сторонами без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір про поставку №739 від 30.05.2025 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
Між сторонами укладено додаток №1 (специфікація) до договору №739 відповідно до умов якої сторони визначили, найменування товару, одиницю товару, країну походження товару, кількість товару, ціну та вартість. Загальна вартість товару становить 4876000,00грн.
В порушення умов договорів відповідач у строки, встановлені договорами поставку не здійснив.
Листом за №565/2271 від 12.06.2025 позивач повідомив відповідача про порушення графіку поставки (а.с. 40 том 1). 
Листом від 18.06.2025 за №39 відповідач повідомив, що останній гарантує виконання зобов`язань за вищезазначеними договорами в повному обсязі, без зниження якості продукції в разі продовження терміну виконання зобов`язань за договорами №738 та №739 (а.с. 41 том 1).
Листом за №565/2384 від 23.06.2025 позивач повідомив відповідача про кінцевий термін поставки товару та зазначив, що після спливу наведеного строку будуть нараховані штрафні санкції.
11.08.2025 відповідачем було надано ще один гарантійний лист за №1108-1 від 11.08.2025 (а.с. 43 том 1).
15.10.2025 позивач листами за №565/4113 та №565/4114 повідомив відповідача про дострокове розірвання договорів (а.с. 44-49 том 1).
З метою досудового врегулювання спору, позивачем 18.11.2025 та 30.09.2025 було направлено претензії про сплату штрафних санкцій, однак, на момент звернення до суду з позовною заявою, вимоги не задоволені та заборгованість відповідачем не погашена (а.с. 50-61 том 1). 
З огляду на викладене, у зв`язку з порушенням підрядником строків поставки товару, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 344183,50грн пені та 678615,00грн штрафу.
Мотиви рішення щодо часткового задоволення позову ґрунтуються на таких аргументах:
Суд встановив, що відповідач не надав доказів поставки товару у строки, визначені договорами № 738 та № 739 (до 30 червня 2025 року). Договори були підписані без зауважень, не визнавалися недійсними та були чинними на момент виникнення спору. Перевірка суду підтвердила, що пеня та штраф нараховані Позивачем згідно з умовами договорів (п. 7.2) і вимогами законодавства.
Попри обґрунтованість розрахунків, суд вирішив задовольнити позов лише частково, зменшивши суму штрафних санкцій, з огляду на таке.
Позивач уже утримав грошове забезпечення виконання договорів у загальному розмірі 484 725,00 грн (240 925,00 грн за одним договором та 243 800,00 грн за іншим). Суд розцінив це як таку міру відповідальності, яку Відповідач уже поніс.
Суд врахував, що Відповідач фактично здійснював поставки товару (що підтверджується листуванням), а Позивач не надав належним чином оформленої вмотивованої відмови з документальним підтвердженням недоліків цього товару.
В матеріалах справи відсутні докази того, що Позивач або інші учасники господарських відносин зазнали реальних збитків внаслідок прострочення.
Суд зважив на доводи Відповідача про вжиття всіх можливих заходів для поставки в умовах регулярних відключень світла та тривалих повітряних тривог.
Суд послався на практику Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, провадження № 2-79гс19 (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт 85) та статтю 551 ЦК України, зазначивши, що неустойка не повинна ставати «каральною санкцією» або способом збагачення кредитора.
Суд визначив, що стягнення повної суми (понад 1 млн грн) за наявності вже утриманого забезпечення було б надмірним. Тому суму пені та штрафу було зменшено на 70 % — до загальної суми 306 839,55 грн (103 255,05 грн пені та 203 584,50 грн штрафу).

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких мотивів.
За змістом частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом пунктів 7.2 договорів за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару та/або усунення недоліків, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка від вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Позивач заявив до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 344183,50грн, яка нарахована за загальний період прострочення поставки товару з 02.07.2025 по 24.09.2025, а також 7% штрафу у розмірі 678615,00грн.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру неустойки на 70% та часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Частиною першою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 зауважила, що після прийняття постанови у справі №761/26293/16-ц вона вже конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 Цивільного кодексу України, в постановах від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.
Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, провадження № 2-79гс19 (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт 85)).
Верховний Суд також неодноразово вказував, що застосування статті 551 Цивільного кодексу України є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Переоцінка обставин, що є предметом доказування, та стали підставою для висновку щодо можливості зменшення розміру штрафних санкцій за рішенням суду, не є компетенцією суду касаційної інстанції.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права та у розділі "Висновки щодо застосування норм матеріального права", зокрема, в пунктах 213, 214, зазначила:
“ 213. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
214. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права”.
Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що, ураховуючи ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними, та те, що таке порушення не завдало збитків позивачу та/або іншим учасникам господарських відносин, утримання позивачем грошового забезпечення виконання спірних договорів, наявні обставини, які в силу приписів частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України є достатніми підставами для зменшення розміру пені та штрафу, які заявлені позивачем до стягнення з відповідача на 70%.
Апеляційний суд зазначає, що відповідачем було здійснено грошове забезпечення виконання договору №738 у розмірі 240 925,00грн та грошове забезпечення виконання договору №739 у розмірі 243 800,00грн, відповідачем здійснювалась поставка товару, що підтверджується листом позивача №565/2384 від 23.06.2025, а також відсутність в матеріалах справи вмотивованої відмови позивача від поставленого товару, яка б документально підтверджувала недоліки поставленого товару.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 70%. Тому, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 103 255,05 грн пені та 203 584,50 грн штрафу.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, викладені у скарзі, з огляду на таке.
Зменшення неустойки є правом суду, передбаченим ч. 3 ст. 551 ЦК України. Суд першої інстанції скористався цим правом, оцінивши обставини справи у їх сукупності. 
Неустойка не повинна перетворюватися на каральну санкцію або джерело збагачення кредитора. Стягнення повної суми (понад 1 млн грн) за умови, що Позивач не зазнав реальних збитків, було б несправедливим. Стягнення штрафних санкцій разом із утриманням забезпечення створює надмірне навантаження на підприємця та порушує баланс інтересів сторін. Хоча Позивач стверджує, що забезпечення та штраф мають різну природу, фактично він уже утримав 484 725,00 грн забезпечення за обома договорами.
Скаржник не надав доказів того, що затримка поставки призвела до реальних фінансових збитків або інших негативних наслідків для нього. Відсутність збитків є підставою для зменшення неустойки.
Крім гото, апеляційний суд погоджується з тим, що зважаючи на регулярні повітряні тривоги та відключення електроенергії, внаслідок обстрілів енергетичної інфраструктури, можуть впливати саме на виробничий процес. Ці обставини є загальновідомими та значною мірою можуть вплинути на темпи виробництва. Оскільки саме відповідач, а не позивач є виробником продукції, то відповідно саме на його виробничий процес впливає відсутність електроенергії. 
Тому апеляційний суд дійшов висновку, що висновки суду щодо зменшення розміру неустойки, викладені у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 по справі № 904/7033/25 відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 у справі № 904/7033/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 у справі № 904/7033/25 – залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 24.06.2026.

Головуючий суддя Я.С. Золотарьова

Суддя С.В. Мартинюк 

Суддя  Ю.В. Фещенко