ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/2568/25
адміністративне провадження № К/990/15487/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Жука А.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 160/2568/25 
за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Навроцького Андрія Володимировича; Т.в.о. начальника ВП №3 ДРУП №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковника поліції Забігайла Дмитра Володимировича; Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратура: Західна окружна прокуратура м. Дніпра Керівник окружної прокуратури Мамон Олексій Євгенович, Дніпропетровскої обласної прокуратури про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року (суддя-доповідач - Юрко І.В., судді: Білак С.В., Чабаненко С.В.)
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Заступника начальника відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Навроцького Андрія Володимировича; Т.в.о. начальника ВП №3 ДРУП №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковника поліції Забігайла Дмитра Володимировича; Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратура: Західна окружна прокуратура м. Дніпра Керівник окружної прокуратури Мамон Олексій Євгенович, Дніпропетровскої обласної прокуратури, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність слідчого Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, як суб`єкта владних повноважень, який проводив перевірку її заяви від 9 листопада 2024 року, зареєстровану до ЖЄО №22076 противоправною, що полягає у не постановленні постанови відповідно до статті 110 КПК України;
- визнати бездіяльність протиправною заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області Навродського А.В., як суб`єкта владних повноважень протиправною, що полягає не у складанні протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП «Дрібне хуліганство»;
- зобов`язати уповноважену особу Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області скласти протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 173 КУпАП щодо групи осіб - так звана голова ОСББ «Каверіна - 1» ОСОБА_2 (кв.НОМЕР_1, 4-й під`їзд), так звана бухгалтер ОСББ «Каверіна - 1» ОСОБА_3 (кв. АДРЕСА_1 , 5-й під`їзд)., ОСОБА_4 (кв. невідома 6-й під`їзд), ОСОБА_5 (кв.невідома, 6-й під`їзд), які вчинили адміністративне правопорушення відносно неї та направити матеріали адміністративної справи на розгляд до суду.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 .
За висновками судів першої та апеляційної інстанцій, спірні правовідносини стосуються діяльності відповідача, які регулюються нормами Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України), а тому вказаний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, позивач звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року, а справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.
В обґрунтування вимог касаційної скарги її автор зазначає, що оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у неприйнятті за результатами розгляду заяви відповідного процесуального рішення у формі постанови згідно зі статтею 110 КПК України, зокрема щодо наявності або відсутності ознак кримінального правопорушення чи розгляду заяви в порядку Закону України «Про звернення громадян», а також оскарження дій працівників поліції, пов`язаних зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення як процесуальної дії, врегульованої нормами КУпАП, у разі недотримання вимог цього Кодексу підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Також автор касаційної скарги зазначає, що документи у справі в судах першої та апеляційної інстанцій належним чином не зареєстровані, справі не присвоєно номер провадження, процесуальні документи надсилалися позивачу до електронного кабінету в неробочий час суду, суди не дослідили зібрані у справі докази та не витребували необхідні докази у відповідачів, суд першої інстанції не розглянув клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, що залишено поза увагою судом апеляційної інстанції, не повідомив позивачку про дату, час і місце судового засідання, тоді як суд апеляційної інстанції, призначивши справу до розгляду в порядку письмового провадження, не надіслав їй відповідного повідомлення, а постанова апеляційного суду, яка мала бути ухвалена до 11 березня 2025 року, фактично ухвалена 9 квітня 2025 року.
ОСОБА_1 послалася, зокрема, на положення КАС України, КУпАП, КПК України, Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та низку рішень Європейського суду з прав людини. Зазначає про право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості, тому підлягають скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
Ухвалою від 5 травня 2025 року Верховний Суд звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року у справі № 160/2568/25 та відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області та керівник Західної окружної прокуратури м. Дніпра подали відзиви на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року у справі № 160/2568/25 - без змін.
Ухвалою від 30 квітня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Переглянувши оскаржувані судові рішення у межах, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Спір у цій справі виник у зв`язку із протиправною, на думку позивача, бездіяльністю відповідачів, яка полягає у неприйнятті за результатами розгляду заяви процесуального рішення у формі постанови відповідно до вимог статті 110 КПК України, а також у нескладенні протоколу про адміністративне правопорушення за наслідками такої заяви.
Однією із закріплених у статті 6 Конвенції гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав.
Забезпечення вказаного права в національному законодавстві випливає з положень Конституції України, у частині другій статті 55 якої закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Завданням адміністративного судочинства, у силу частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначеннями, наведеними у пунктах 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач уважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їхньої реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Тож, під час визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Приписами пункту 2 частини другої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
У силу частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення (частина перша статті 4 КПК України).
За визначенням, наведеним у пункті 10 частини першої статті 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Частиною першою статті 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування врегульовано главою 26 КПК України. 
Зокрема, приписами статті 303 КПК України, якою визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, серед іншого, передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (пункт 1 частини першої). 
Відповідно до частини першої статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Конституційний Суд України у Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 роз`яснив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їхніх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.
У Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ. Конституційний Суд України вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.
Отже, аналіз кримінально-процесуальних норм дає чітке визначення суб`єктного складу, процедури ініціювання та початку досудового розслідування, а також порядку оскарження дій чи бездіяльності слідчого, прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк. 
Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд неодноразово наголошували на тому, що суд адміністративної юрисдикції не повинен з`ясовувати законність рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності слідчим чи прокурором у кримінальному провадженні, в тому числі щодо заяв і повідомлень про злочини. Правомірність/протиправність відповідних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора перевіряється судом за правилами, передбаченими КПК України.
Як убачається зі змісту позовної заяви у справі № 160/2568/25, ОСОБА_1 заявила, серед іншого, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність слідчого Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, як суб`єкта владних повноважень, який проводив перевірку її заяви від 9 листопада 2024 року, зареєстровану до ЖЄО №22076 противоправною, що полягає у не постановленні постанови відповідно до статті 110 КПК України. Водночас така бездіяльність слідчого не може бути оскаржена до адміністративного суду.
Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 у вказаній частині позовних вимог на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки такі позовні вимоги не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Перевірка оскаржуваної позивачем бездіяльності слідчого, зважаючи на приписи пункту 2 частини другої статті 19 КАС України, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, відповідне оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, про що правильно зазначили суди попередніх інстанцій.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що вказані позовні вимоги підлягають розгляду саме в порядку адміністративного судочинства є безпідставними, оскільки такі позовні вимоги не мають ознак публічно-правового спору і не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
Стосовно доводів ОСОБА_1 про істотні процесуальні порушення, допущені судами попередніх інстанцій, Верховний Суд зазначає, що дії, пов`язані з технічною реєстрацією документів, присвоєнням номера провадження, автоматизованим розподілом справ та веденням діловодства, здійснюються апаратом суду і не належать до повноважень суддів.
Разом із тим, ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі постановляється суддею не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви та ухвалюється без виклику сторін, у зв`язку з чим доводи ОСОБА_1 щодо обов`язку суду першої інстанції повідомити її про дату, час і місце судового засідання є безпідставними. Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не був зобов`язаний розглядати клопотання про звільнення позивачки від сплати судового збору, оскільки позовна заява не була прийнята до провадження. Сам по собі факт надсилання копії ухвали суду першої інстанції від 3 лютого 2025 року у справі №160/2568/25 до електронного кабінету ОСОБА_1 у неробочий час суду не свідчить про порушення норм процесуального права, зокрема порядку направлення судових рішень.
Надалі, ухвалу суду першої інстанції від 3 лютого 2025 року ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку, у зв`язку з чим Третій апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження, а згодом, керуючись пунктом 10 частини першої статті 4, статтями 307, 311 КАС України, закінчив підготовку справи до апеляційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження, про що повідомив учасників справи. При цьому обставина направлення процесуальних документів до електронного кабінету позивачки у неробочий час суду не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Апеляційний суд розглянув справу в порядку письмового провадження та постановив рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, при цьому направлення копії судового рішення до електронного кабінету у неробочий час також не свідчить про порушення встановленого порядку.
Відповідно до статті 309 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом встановленого процесуального строку, водночас саме по собі його недотримання не є безумовною підставою для скасування судового рішення, якщо це не вплинуло на його законність та обґрунтованість.
Щодо доводів ОСОБА_1 про недослідження доказів та невитребування необхідних доказів, Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій не розглядали справу по суті, а вирішували лише питання щодо належності спору до юрисдикції адміністративних судів.
У той же час, щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області Навродського А.В., яка, на думку позивача, полягає у нескладенні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП, а також про зобов`язання уповноваженої особи відповідного органу скласти такий протокол і направити матеріали справи на розгляд суду, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Аналогічні за змістом приписи містяться у частині першій статті 286 КАС України.
Згідно з частиною другою статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
При цьому Суд звертає увагу, що за приписами статей 20 і 286 КАС України адміністративним судам підсудні справи не лише з приводу оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а також щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, з огляду на заявлені позивачем вимоги та підстави їх обґрунтування, предметом позову у цій справі є бездіяльність суб`єктів владних повноважень, яка полягає у невчиненні дій щодо притягнення певних осіб до адміністративної відповідальності, і яка за своєю правовою природою відрізняється від процесуальних дій, що здійснюються адміністративним органом під час безпосереднього розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищенаведені вимоги КУпАП та КАС України, колегія суддів вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій, що спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами КАС України.
Разом із тим, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності (частина перша статті 171 КАС України).
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли необґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України. При цьому, судами не було з`ясовано, чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог частини першої статті 171 КАС України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу для продовження розгляду.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України, підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
З огляду на положення статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови у відкритті провадження щодо визнання бездіяльності протиправною заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області Навродського А.В., як суб`єкта владних повноважень протиправною, що полягає не у складанні протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП «Дрібне хуліганство»; та зобов`язання уповноважену особу Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області скласти протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 173 КУпАП щодо групи осіб - так звана голова ОСББ «Каверіна - 1» ОСОБА_2 (кв.НОМЕР_1, 4-й під`їзд), так звана бухгалтер ОСББ «Каверіна - 1» ОСОБА_3 (кв. АДРЕСА_1 , 5-й під`їзд)., ОСОБА_4 (кв. невідома 6-й під`їзд), ОСОБА_5 (кв.невідома, 6-й під`їзд), які вчинили адміністративне правопорушення відносно неї та направити матеріали адміністративної справи на розгляд до суду підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині вимог до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині вимог, що стосуються визнання протиправною бездіяльність слідчого Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, як суб`єкта владних повноважень, який проводив перевірку її заяви від 9 листопада 2024 року, зареєстровану до ЖЄО №22076 противоправною, що полягає у не постановленні постанови відповідно до статті 110 КПК України, висновки судів попередніх судів є правильними, у зв`язку з чим підстав для їх скасування чи зміни немає.
V. СУДОВІ ВИТРАТИ
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року у справі № 160/2568/25 в частині відмови у відкритті провадження за позовними вимогами щодо визнання бездіяльності протиправною заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області Навродського А.В., як суб`єкта владних повноважень протиправною, що полягає не у складанні протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП «Дрібне хуліганство»; та зобов`язання уповноважену особу Відділу поліції №3 Чечелівського ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області скласти протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 173 КУпАП щодо групи осіб - так звана голова ОСББ «Каверіна - 1» ОСОБА_2 (кв.НОМЕР_1, 4-й під`їзд), так звана бухгалтер ОСББ «Каверіна - 1» ОСОБА_3 (кв. АДРЕСА_1 , 5-й під`їзд)., ОСОБА_4 (кв. невідома 6-й під`їзд), ОСОБА_5 (кв.невідома, 6-й під`їзд), які вчинили адміністративне правопорушення відносно неї та направити матеріали адміністративної справи на розгляд до суду - скасувати.
У цій частині вимог справу № 160/2568/25 направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   А.В. Жук