Справа № 420/28504/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Одеса
 	 	
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 16 (шістнадцять) повних календарних років служби та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби за 16 (шістнадцять) повних календарних років служби у розмірі 231 655,44 грн. без утримання податків й інших обов`язкових платежів,
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 – 2025 роки (88 діб) і додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2023 – 2025 роки (42 доби) та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 – 2025 роки (88 діб) і додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закон України "Про відпустки" за 2023 – 2025 роки (42 доби), у розмірі 125 480,03 грн. без утримання податків й інших обов`язкових платежів,
3. Визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) щомісячного грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячної премії, індексації, надбавки за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років) за період з 01.06.2022 по 19.05.2023 включно та грошових допомог на оздоровлення за 2022, 2023 роки з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року відповідно та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) щомісячне грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячну премію, індексацію, надбавку за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років) за період з 01.06.2022 по 19.05.2023 включно та грошові допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року відповідно, з виплатою грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 та з урахуванням вже проведених виплат та утриманих податків й інших обов`язкових платежів,
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2025 по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за 6 місяців, у розмірі 963,86 грн. за кожен день затримки,
5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби за 16 (шістнадцять) повних календарних років служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 – 2025 роки (88 діб) і додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2023 – 2025 роки (42 доби), заборгованості зі сплати грошового забезпечення за період з 01.06.2022 по 19.05.2023 включно та грошових допомог на оздоровлення за 2022, 2023 роки, з 31.05.2025 по день фактичного розрахунку, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що у період з 01.05.2022 по 31.05.2025 проходив військову службу на посадах осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_2 . Наказом (по стройовій частині) від 31.05.2025 № 158 було передбачено виплату йому при звільненні певних видів грошового забезпечення, зокрема: одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 16 повних календарних років служби, у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; грошової компенсації за 88 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки та за 42 доби додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023 – 2025 роки. Втім на день подання позовної заяви до суду (19.08.2025) з ним не проведено повного розрахунку при звільненні, зокрема не виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 16 повних календарних років служби, грошову компенсацію за невикористані дні відпусток та не виплачено заборгованість по щомісячному грошовому забезпеченню за період з 01.06.2022 по 19.05.2023.
Щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби позивач вказує на те, що розрахунок вислуги років затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.04.2025 № 125, який передано військовій частині НОМЕР_1 та виконано останньою у вигляді виплати відповідної надбавки за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу (за вислугу від 15 до 20 років) при нарахуванні щомісячного грошового забезпечення за березень, квітень і травень 2025 року та у вигляді виплати заборгованості по вказаній надбавці з 01.01.2024. Проте, надалі були внесені зміни до наказу № 158, шляхом прийняття наказу (по стройовій частині) від 08.07.2025 № 197, яким з п. 1 наказу № 158 виключені положення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у повному обсязі. Позивач вважає, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно та необґрунтовано позбавлено його права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних років служби, що, за його розрахунками, складає 231 655,44 грн.
Щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, позивач зазначає, що наказом № 158 встановлено виплату йому грошової компенсації за 88 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 – 2025 роки та за 42 доби додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023 – 2025 роки. За розрахунками позивача, розмір невипллаченої компенсації за невикористані дні відпусток під час служби у Збройних Силах України складає 125 480,03 грн.
Також позивач вважає, що військовою частиною НОМЕР_2 протиправно та необґрунтовано встановлено, а військовою частиною НОМЕР_1 виплачено йому щомісячне грошове забезпечення, за період з 01.06.2022 по 19.05.2023 включно, та грошові допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки з урахуванням величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1762 грн, замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня календарного року (2022 та 2023 року відповідно). Поряд із цим, позивач звертає увагу суду, що військовою частиною НОМЕР_1 надано неточну інформацію щодо розміру надбавки за вислугу років за період червень 2022 – лютий 2023 (0% замість 30%), оскільки у березні 2023 року здійснено перерахунок його вислуги років (09 років, 03 місяці, 28 днів, які застосовані з дати зарахування до військової частини НОМЕР_2 , тобто з 01.05.2022) та військовою частиною НОМЕР_1 виплачено йому заборгованість за усі попередні періоди, що відображено однією виплатою у березні 2023 року.
Окрім того, позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у розмірі 963,86 грн. за кожен день затримки, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Ухвалою суду від 26.08.2025 суд прийняв позовну заяву та відкрив спрощене провадження у справі. Вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 надав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову та вказує, що військовою частиною нарахування та виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди проведена у повному розмірі.
Відповідач зазначає, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх родин», зокрема в абзаці 2 підпункту 2 пункту 2 статті15 зазначено про календарні роки служби для визначення відсотків при звільненні зі служби, а також вислуга, саме на які спирається ОСОБА_1 . Календарна вислуга років військовослужбовців – це фактичний час перебування на військовій службі: строковій (базовій), контрактній або іншій формі служби у Збройних Силах України чи інших військових формуваннях. Тому, на думку відповідача, для обрахунку вислуги років для визначення права військовослужбовця на одноразову грошову допомогу при звільненні береться до уваги тільки строк проходження військової служби.
Також, відповідач вказує, що при аналізі довідки про проходження служби ОСОБА_1 та виходячи із аналізу законодавства ФЕС вважає, що періоди роботи/служби в суді та НАБУ (до 2022 року) не можна враховувати у вислугу років для нарахування грошового забезпечення та одноразових та компенсаційних виплат у разі звільнення з військової служби. Також зазначає, що від Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України була отримана відповідь на запит, що вислуга ОСОБА_1 є меншою ніж 10 років. 
Щодо затримки у виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку та відпустку як учаснику бойових дій, відповідач зазначає, що вона була пов`язана зі спірним питанням щодо обрахунку вислуги років, яка впливає на компенсаційну виплату. 
Заперечуючи проти позову, відповідач посилається і на те, що пункт 4 Постанови № 704 був викладений у новій редакції, який установлював розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. На думку відповідача, після визнання протиправним та скасування пункту 6 Постанови № 103 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 від 29.01.2020, який вносив зміни в пункт 4 Постанови № 704, попередня редакція Постанови № 704 (станом на 30.07.2018) не відновила своєї дії.
Окрім того, відповідач вважає, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статей 160, 161 КАС України та зауважує, що Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 01.05.2022 по 31.05.2025. За цей час, Позивач мав можливість щоденно у вказаний термін особисто, або ж рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 (на фінансовому забезпеченні якої перебуває військова частина НОМЕР_2 ) звернутись до фінансово-економічної служби частини щодо роз`яснення йому порядку нарахування та виплат належного грошового забезпечення та оскаржити їх в разі незгоди. Крім того, під час звільнення до іншого місця несення служби, Позивач підписував обхідний лист у всіх службах військової частини, в тому числі і фінансово-економічній службі, де мав особисту можливість дізнатись про суми нарахованого йому грошового забезпечення. Однак, жодних з таких дій ним здійснено не було. Таким чином, дізнавшись про порушення своїх прав, з огляду на приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, позивач мав звернутися до адміністративного суду за захистом свого права протягом місяця.
Відповідачем – військовою частиною НОМЕР_2 також була надано відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову та вказує, що Військова частина НОМЕР_2 не є юридичною особою, не має власних банківських рахунків, не є розпорядником бюджетних коштів та перебуває на повному фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , яка здійснює фактичні нарахування та всі види виплат військовослужбовцям з липня 2022 року, на підставі витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_2 . До липня 2022 року Відповідач 2 перебував на забезпеченні військової частини НОМЕР_6 .
Відповідач зазначає, що 27.06.2025 отримав лист №1647/3074 від військової частини НОМЕР_1 , додатком до якого було роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства Оборони України від 12.06.2025 №220/13/ВихЗПІ/459 (наданого на запит щодо порядку виплати одноразової грошової допомоги Позивачу), та на підставі даного роз`яснення військова частина НОМЕР_1 звернулася до Відповідача з листом, який містив вказівку внести відповідні корективи до наказу №158 від 31.05.2025 (щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні). У згаданому роз`ясненні зазначено, що Позивач має календарну вислугу на військовій службі менше десяти років, тому для застосування частини 2 пункту 2 статті 15 Закону України «про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ підстав немає. Тому наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.07.2025 №197 пункт наказу №158 від 31.05.2025 викладений у новій редакції, а саме, виключений пункт щодо виплати одноразової грошової допомоги Позивачу, інші зміни в наказ не вносилися.
Також відповідач зауважує, що актуальна редакція абзацу першого пункту 4 Постанови 704 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, яка набрала чинності 20.05.2023) установлює, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1 762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”. Тому вважає застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, як розрахункової величини безпідставним.
Позивачем надано до суду відповідь на відзив, у якій заперечив обгрунтування відзиву на позов військової частини НОМЕР_1 та просив позов задовольнити у повному обсязі.
14.09.2025 позивачем подано до суду заяву про збільшення/зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначив, що 05.09.2025, на його банківський рахунок надійшов платіж у розмірі 121 754,42 грн, що є частиною грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 добровільно виплачено частину заборгованості, що є підставою для зменшення розміру цієї позовної вимоги до розміру 3 725,61 грн, без утримання податків та інших обов`язкових платежів (125 480,03 грн. - 121 754,42 грн.).
Поряд із цим, позивач зазначає, що окрім невиплати при звільненні заборгованості по щомісячному грошовому забезпеченню за 2022-2023 роки (з огляду на неправильно застосований розмір прожиткового мінімуму), останнім також не виплачено у повному обсязі заборгованість по перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік (у частині перерахунку надбавки за вислугу років та надбавки за особливості проходження служби), який мав бути реалізованим на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.03.2023 № 71, за яким здійснено перерахунок вислуги років з моменту зарахування до військової частини НОМЕР_2 (тобто з 01.05.2022), з урахуванням 9 повних календарних років служби. На виконання вказаного наказу відповідачем-1 виплачено у березні 2023 року, одним платежем суму у розмірі 14 991,85 грн. в якості перерахунку надбавки за вислугу років (у розмірі 30% посадового окладу та окладу за військовим званням) за період з 01.05.2022 по 28.02.2023 та у розмірі 12 767,20 грн. в якості перерахунку надбавки за особливості проходження служби (65% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) за період з 01.05.2022 по 28.02.2023, до якої однак не включено перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, яка також є частиною грошового забезпечення військовослужбовця та підлягає перерахунку у разі її недоплати.
У заяві про зменшення/збільшення розміру позовних вимог від 14.09.2025 позивач просив суд:
1. Прийняти заяву про зменшення розміру позовної вимоги, яка викладена у п. 3 прохальної частини позовної заяви від 19.08.2025, у наступній редакції: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), у повному обсязі, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 – 2025 роки (88 діб) і додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2023 – 2025 роки (42 доби) та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 – 2025 роки (88 діб) і додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2023 – 2025 роки (42 доби), у розмірі 3 725,61 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. 
2. Прийняти заяву про збільшення розміру моєї позовної вимоги, яка викладена у п. 4 прохальної частини позовної заяви від 19.08.2025, у наступній редакції: визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), при звільненні, заборгованості, яка утворилася внаслідок невиплати щомісячного грошового забезпечення з 01.05.2022 по 31.12.2022 та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік (посадового окладу, окладу за військовим званням, премії, індексації, надбавки за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% відсотків посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 і грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік (посадового окладу, окладу за військовим званням, премії, індексації, надбавки за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% відсотків посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) вказану заборгованість у розмірі 133 221,19 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Ухвалою суду від 19.09.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зменшення/збільшення розміру позовних вимог та вирішено розглядати справу з урахуванням цієї заяви.
Також 01.12.2025 позивачем подано до суду заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог.
Ухвалою суду від 16.12.2025 у прийнятті заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог – відмовлено.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній документі.
Судом встановлено, що позивач – ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у період з 01.05.2022 по 31.05.2025.
Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.05.2022 №19 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 з 01.05.2022 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення. Встановлено посадовий оклад згідно 12 тарифним розрядом у сумі 3440 грн.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.02.2023 №52 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Сил територіальної оборони ЗСУ №55 від 21.02.2023 на посаду командира 2 взводу резерву офіцерського складу 2 роти резерву офіцерського складу вважати таким, що з 22.02.2023 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків згідно з 13 тарифним розрядом у сумі 3520 гривень.
Як вбачається із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.03.2023 №71, з метою встановлення та виплати надбавки за вислугу років, оголошено вислугу років станом на 13.03.2023 лейтенанту ОСОБА_2 командиру 2 взводу резерву офіцерського складу 2 роти резерву офіцерського складу в/ч НОМЕР_7 - календарна 09р. 03м. 28д., пільгова 00р. 00м. 00л., загальна 09р. 03м. 28д.
Також, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.04.2025 №125, з метою встановлення та виплати надбавки за вислугу років, оголошено вислугу років станом на 28.04.2025 з 01.01.2024 (на підставі наказу Директора НАБУ №13 від 18.01.2024) старшому лейтенанту юстиції ОСОБА_2 , помічнику командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_2 – календарна 16р. 07міс. 28 дн., пільгова - 00р. 06міс. 20дн., загальна 17р. 02міс. 18дн., наказано здійснити перерахунок надбавки за вислугу років з 01.01.2024 по 29.04.2025.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №158, старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира батальйону з правової роботи, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_8 (по особовому складу) №130 від 14.03.2025 у запас, з 31.05.2025 виключено зі списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення.
Вислуга років станом на 31.05.2025 складає: календарна 16р. 09м. 01дн, пільгова 00р. 6міс, 20дн., загальна 17р. 03міс. 21дн.
Також вказаним наказом, наказано виплатити грошову компенсацію за 88 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки, грошову компенсацію за 42 доби невикористаної відпустки як учаснику бойових дій та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, що передбачена п.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 16 (шістнадцять) повних календарних років.
Надалі, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.07.2025 №197, на виконання вказівки військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2025 вих. №1647/3074, та з урахуванням роз`яснень Департаменту соціального забезпечення МО України (№220/13/ВихЗПІ/459 від 12.06.2025) і фінансово-економічного управління військової частини НОМЕР_8 (вих.№760/21939 від 04.07.2025), викладено пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №158 31.05.2025 у новій редакції, а саме виключено із п.1 наказу виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.
11.06.2025 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 та просив, серед іншого, повідомити дату проведення повного розрахунку при звільненні та про причини його не проведення у день звільнення 31.05.2025, виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31.05.2025 по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
У відповідь військова частина НОМЕР_1 листом №1647/3102 від 27.06.2025 повідомила позивачу, що на даний час наявна ситуація щодо невідповідності наказу на звільнення вимогами чинного законодавства України. Було прийнято рішення звернутися за додатковими роз`ясненнями до фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо правомірності обрахунку вислуги років при звільненні з військової служби. Від Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України за вихідним від 12.06.2025 №220/13/ВихЗПІ/459 була отримана відповідь на запит. На підставі отриманої відповіді військова частина НОМЕР_1 звернулась до військової частини НОМЕР_2 з проханням внести відповідні зміни до наказу про звільнення позивача. На даний момент відповідь не отримана, що позбавляє можливості провести остаточний розрахунок.
23.06.2025 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 та просив, серед іншого, надати інформацію щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовано військовою частиною НОМЕР_1 при визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням у період з 01.05.2022 по 19.05.2023 включно, а також щодо дати та розрахунку розміру виплачених допомог на оздоровлення за 2022-2023 роки.
У відповідь військова частина НОМЕР_1 листом №1647/3527 від 24.07.2025 повідомила позивачу, що розміри посадового окладу та окладу за військовим званням обраховується шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 -1762 грн., на тарифний коефіцієнт за відповідним присвоєним військовим званням та за відповідним розрядом за посадою (результати округлюються до десяти гривень), що було здійснено фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 . Грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік була нарахована в розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.10.2022 №174 та перерахована на картковий рахунок разом із грошовим забезпеченням за жовтень 2022 08.11.2022. В 2023 році наказом командира частини від 12.04.2023 №101 нараховано грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та зараховано на картковий рахунок 21.04.2023.
Також 30.06.2025 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 та просив, серед іншого, надати повідомлення про суми, фактично нараховані та виплачені при звільненні на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 31.05.2025 № 158, та щодо розміру його середньоденного заробітку за два останні календарні місяці, які передували дню його звільнення.
У відповідь військова частина НОМЕР_1 листом №1647/вих3ВГ/2 від 01.08.2025 повідомила позивачу про розмір грошового забезпечення за травень 2025 року, надала інформацію щодо розміру грошового забезпечення за 2022, 2023 роки, а також вказала, що позивач може самостійно зробити розрахунок середнього заробітку.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, а також щодо розрахунку щомісячного грошового забезпечення виходячи із прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, позивач звернувся із позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до пп. 2 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше – які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Згідно п.234 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.
Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. 
Порядок проведення розрахунку вислуги років визначається Міністерством оборони України.
Пунктами 1, 8 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі – Порядок №260) визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами). 
Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу до вислуги років зараховуються, зокрема: 
- військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту;
- служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу, Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду;
- час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Державне бюро розслідувань, Національне антикорупційне бюро, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, державну пожежну охорону, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затвердженими відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Державним бюро розслідувань, Національним антикорупційним бюро, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, виконання кримінальних покарань, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, затвердженим Головою Служби судової охорони.
До вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки, особам рядового складу, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу Державного бюро розслідувань, особам, зазначеним у пункті “ж” статті 1-2 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, під час призначення пенсії згідно з пунктом “а” частини першої статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми здобуття освіти) у закладах освіти (крім навчання у закладах спеціалізованої освіти військового (військово-спортивного) профілю, військових навчальних закладах та навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ і державної пожежної охорони), після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, Бюро економічної безпеки або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
Також суд враховує, що Наказом Національного антикорупційного бюро України №13 від 18.01.2024 затверджено та введено в дію з 01.01.2024 Перелік посад осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, у разі переходу на які до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах. Згідно додатку до наказу у переліку, затверджених ним посад, зазначено посада детектива національного бюро, яку обіймав позивач до призову на військову службу під час мобілізації.
Як встановлено судом під час розгляду справи, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.04.2025 №125, позивачу оголошено вислугу років станом на 28.04.2025 з 01.01.2024 (на підставі наказу Директора НАБУ №13 від 18.01.2024), яка складає: календарна 16р. 07міс. 28 дн., пільгова - 00р. 06міс. 20дн., загальна 17р. 02міс. 18дн.
Із наявного в матеріалах справи розрахунку вислуги років військовослужбовця старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 станом на 28.04.2025, застосовується з 01.01.2024, що затверджений Начальником штабу – заступником командира військової частини НОМЕР_2 , вбачається, що до вислуги років зараховано наступні періоди служби: час роботи на посадах державної служби у разі переходу на службу до Національного антикорупційного бюро України на посаду детектива Національного бюро (02.08.2010 – 25.03.2016); час роботи у Національному антикорупційному бюро України на посадах начальницького складу (30.03.2016 – 02.03.2022); час проходження військової служби у Збройних Силах України (03.03.2022 – 28.04.2025); час навчання у цивільному закладі освіти (із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби: 01.09.2005 – 18.07.2009). 
Також у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №158, згідно з яким позивача було виключено зі списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення, визначено, що його вислуга років станом на 31.05.2025 складає: календарна 16р. 09м. 01дн, пільгова 00р. 6міс, 20дн., загальна 17р. 03міс. 21дн. 
Вказаним наказом, серед іншого, наказано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, що передбачена п.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 16 (шістнадцять) повних календарних років.
Втім, як було встановлено судом, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.07.2025 №197, було виключено із п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №158 від 31.05.2025 виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.
При цьому, згідно нової редакції п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №158 від 31.05.2025, викладеної в наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.07.2025 №197, вислуга років позивача станом на 31.05.2025 залишилася незмінною та складає: календарна 16р. 09м. 01дн, пільгова 00р. 6міс, 20дн., загальна 17р. 03міс. 21дн.
Враховуючи вищезазначене, зокрема, те, що згідно наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 29.04.2025 №125, від 31.05.2025 №158 та від 08.07.2025 №197 вислуга років ОСОБА_1 на час звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини складала більше 10 років, а саме повних 16 років, суд дійшов висновку що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, що передбачена п.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а семе за 16 (шістнадцять) повних календарних років.
Судом не враховуються твердження представника військової частини НОМЕР_1 про те, що при обрахунку вислуги років для визначення права військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні враховується лише строк безпосередньої військової служби. Адже таке твердження суперечить положенням пп. 2 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII, п. 8 розділу XXXII Порядку №260 та п.1,2 Порядку № 393, відповідно до яких для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби у строк календарної служби зараховується не лише військова служба, але служба і у інших органах, згідно переліків п.1,2 Порядку № 393, в тому числі і служба в Національному антикорупційному бюро, час роботи в державних органах у разі переходу на службу в Національне антикорупційне бюро на посади офіцерського та начальницького складу тощо.
Із листа військової частини НОМЕР_9 від 01.08.2025 №1647/вих 3ВГ/2 судом встановлено, що розмір грошового забезпечення позивача за травень 2025 року становив 28956,93 грн, а відтак, розмір одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби повинен складати 231655,44 грн (50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 28956,93 Ч 50% Ч16).
Бездіяльність військової частини НОМЕР_9 щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у вказаному розмірі є неправомірною.
У вказаній частині позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню судом. Порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби за 16 повних календарних років служби у розмірі 231 655,44 грн.
Щодо вимоги позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 – 2025 роки (88 діб) і додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Законом України "Про відпустки" за 2023 – 2025 роки (42 доби), у розмірі 3 725,61 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до п 3, 6 розділу XXXI Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. 
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Як встановлено судом, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №158, серед іншого, наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за 88 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки, грошову компенсацію за 42 доби невикористаної відпустки як учаснику бойових дій за 2023-2025 роки.
Відтак, загальна кількість днів основної та додаткової відпусток, що підлягали компенсації при звільненні позивача зі служби, складає 130 днів.
Одноденний розмір грошового забезпечення, визначений відповідно до п.6 розділу XXXI Порядку № 260, складає 965,23 грн (виходячи із розміру виплаченого позивачу грошового забезпечення у травні 2025 року – 28956,93 ч 30), а відтак, загальний розмір компенсації, що підлягала виплаті позивачу складає 125 479,90 грн. (965,23 Ч 130).
Після звернення позивачем до суду із цим позовом військовою частиною НОМЕР_1 була здійснена виплата позивачу компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток у розмірі 121 754,42 грн.
Таким чином, залишок невиплаченої компенсації невикористаних днів щорічної основної та додаткової відпусток складає 3725,48 грн.
Відповідачами не надано обгрунтувань розрахунків розміру виплаченої компенсації, відповідних розрахунків не наведено.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток є частково обгрунтованими та підлягають задоволенню шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 – 2025 роки (88 діб) і додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023 – 2025 роки (42 доби), у розмірі 3 725,48 грн.
Щодо наявності підстав для виплати позивачу заборгованості, що утворилася внаслідок невірного розрахунку щомісячного грошового забезпечення за період з 01.06.2022 по 19.05.2023 включно та грошових допомог на оздоровлення за 2022, 2023 роки без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, суд зазначає наступне.
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. 
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Отже, з 29.01.2020р. відповідні зміни, які були внесені до п.4 Постанови КМ України №704 втратили чинність.
Таким чином, з 29 січня 2020 року не діє норма п.6 постанови КМУ №103, якою були внесені зміни до п.4 постанови КМУ №704 стосовно того, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Окрім того, суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (ст.6 Закону №2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із ч.2 ст.92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (п.1) та порядок встановлення державних стандартів (п.3).
Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон №294-IX) та в подальшому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», ЗУ «Про Державний бюджет на 2022 рік» та ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022, 2023 відповідно, не містять.
Тобто, положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Відповідно до ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 по справі №913/204/18, від 10.03.2020 по справі №160/1088/19, від 09.06.2022 у справі №520/2098/19).
Отже, з огляду на передбачені в ч.3 ст.7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 01.01.2020 положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону України про державний бюджет на відповідний рік із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Таким чином, враховуючи викладене, визначення розміру посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями позивача мало здійснюватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного року.
Із листів військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2025 №1647/3527, від 01.08.2025 №1467/вих3ВГ/2 та відомостей про нараховане грошове забезпечення за 2022-2023 роки судом встановлено, що грошове забезпечення за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 було нараховане та виплачене позивачу військовою частиною НОМЕР_6 (на фінансовому забезпеченні якої в той час перебувала військова частина НОМЕР_2 ). 
З 01.06.2022 грошове забезпечення позивача (включаючи основні та додаткові його види) обраховувалося та виплачувалося військовою частиною НОМЕР_1 (на фінансовому забезпеченні якої перебувала військова частина НОМЕР_2 ) шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» - 1762 грн на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Окрім того, із листів військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2025 №1647/3527 та від 01.08.2025 №1467/вих3ВГ/2 вбачається, що у 2022 та 2023 роках позивачу виплачувалася допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п. 1 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відтак, враховуючи, що допомога для оздоровлення положеннями Порядку №260 визначена у розмірі місячного грошового забезпечення, її розмір також підлягає розрахунку виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного на 1 січня 2022 року та 01 січня 2023 року відповідно.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач – військова частина НОМЕР_1 , застосовуючи при обчисленні складових грошового забезпечення ОСОБА_1 (посадового окладу та окладу за військовим званням, інших щомісячних додаткових видів грошового його забезпечення, грошова допомога для оздоровлення) таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 з 01.06.2022 по 19.05.2023, діяв протиправно, не на підставі, та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
В той же час, суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 , що полягає у розрахунку грошового забезпечення позивача з невірного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, вказана військова частина не здійснювала нарахування грошового забезпечення позивача.
Відтак у частині вимог до військової частини НОМЕР_2 слід відмовити, оскільки у вказаній частині, протиправну бездіяльність було допущено військовою частиною НОМЕР_1 .
Шляхом уточнення позовних вимог позивач просив визнати протиправними бездіяльність військової частини військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому при звільненні, заборгованості, яка утворилася внаслідок невиплати щомісячного грошового забезпечення з 01.05.2022 по 19.05.2023 та грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу заборгованість у розмірі 133 221,19 грн.
Із наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що перерахунок грошового забезпечення позивачем проведений з 01.05.2022 по 19.05.2023.
Втім, як було встановлено судом, військова частиною НОМЕР_2 (у якій позивач проходив службу) перебувала на фінансовому забезпеченні військової частиною НОМЕР_1 з 01.06.2022. Також, враховуючи докази, які є матеріалах справи, суд встановив протиправність нарахування позивачу грошового забезпечення з 01.06.2022 із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018.
Відтак, суд частково погоджується із розрахунками заборгованості, здійснених позивачем. За розрахунками суду, розмір заборгованості, що виникла внаслідок невірного нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення а період з 01.06.2022 по 19.05.2023 складає 126518,02 грн.
Таким чином, у вказаній частині позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2025 по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за 6 місяців, у розмірі 963,86 грн. за кожен день затримки, суд зазначає наступне.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільнені військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексам законів про працю, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Згідно з ч.1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 
В силу вимог (в редакції з 19.07.2022 року) статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Таким чином, з наведених норм вбачається, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача з 31.05.2025 було виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби.
При цьому, у день виключення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем при звільненні.
Щодо розміру середнього грошового забезпечення за час затримки, суд зазначає, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким викладена в новій редакції ст. 117 КЗпП України. 
Цією нормою в редакції з 19.07.2022 передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відтак, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, яке відбулось 31.05.2025, починаючи з 01.06.2025 (з дня, наступного за датою звільнення), проте не більш як за шість місяців, що становить 183 дні (з 01.06.2025 по 30.11.2025).
Середній заробіток визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. № 100 (Далі - Порядок №100).
Відповідно до п.5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Згідно п.2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п.8 вказаного Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 
Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. 
Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_1 №1447/ФЕС/281 від 08.04.2026 середньоденна заробітна плата позивача складає 963,87 грн.
Відтак, середній заробіток за час затримки з 01.06.2025 по 30.11.2025 складає 176388,21 грн (185 днів х 963,87 грн) та підлягає виплаті відповідачем на користь позивача у зв`язку із затримкою розрахунку із позивачем при звільненні.
Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби за 16 (шістнадцять) повних календарних років служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, заборгованості зі сплати грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення з 31.05.2025 по день фактичного розрахунку, суд зазначає таке.
Згідно ст.1-3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону № 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
У відповідності до приписів п.2-4 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
З огляду на викладене, суд зауважує, що умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Верховний Суд у постанові від 31.03.2026 у справі №420/30633/24 зазначив: «… основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом №2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, водночас законодавець пов`язав виплату такої компенсації з виплатою заборгованості відповідного доходу, тобто компенсація та основна сума заборгованості підлягають виплаті в одному місяці. Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 520/2020/19 та від 25 березня 2023 року у справі № 400/8389/21, від 24 липня 2024 року у справі № 520/2674/2020 та від 31 липня 2024 року у справі № 480/1704/19.
Отже, виникненню права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передує несвоєчасне нарахування та виплата доходу, за певний період, адже нарахування такого виду компенсації проводиться шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Тобто, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць.
Закон №2050-III не передбачає можливості присудження компенсації наперед, оскільки вона є правовим наслідком уже допущеного прострочення виплати доходу. До здійснення фактичної виплати заборгованості обов`язок щодо компенсації ще не виник, а отже й порушення права позивача не настало. За таких обставин вимога про виплату компенсації є передчасною та не може бути задоволена за відсутності встановленого порушення відповідачем відповідного обов`язку».
У спірному випадку позивачу ще не нарахований та невиплачений дохід у вигляді одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки у розмірі 3725,48 грн, заборгованості зі сплати грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення за період з 01.06.2022 по 19.05.2023 включно. 
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати вказаних доходів є передчасними, а тому не належать задоволенню.
Вимоги позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за невикористані дні відпусток у розмірі 121 754,42 грн також не підлягає задоволеню судом, виходячи із наступних міркувань.
Позивач вказує, що після звернення ним до суду із позовом, а саме 05.09.2025, військовою частиною НОМЕР_1 була здійснена йому виплата компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток у розмірі 121 754,42 грн.
Як уже зазначав суд, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць. Згідно з вимогами Закону № 2050-III та Порядку №159 право на компенсацію виникає у разі невиплати нарахованого доходу. 
Втім під час розгляду справи позивачем не доведено і судом не встановлено, що виплата компенсації за невикористані дні відпусток була проведена із порушенням строків виплати на один і більше календарний місяць з моменту її нарахування.
Відтак, у задоволенні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою доходів слід відмовити у повному обсязі.
Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату нарахованих за рішенням суду виплат без утримання податків та інших обов`язкових платежів, адже позивачем така вимога належним чином не конкретизована. 
Окрім того, суд зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому,
У спірному випадку, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні відпусток, перерахованого грошового забезпечення відповідачем ще не здійснено. Підстави вважати, що при виплаті, нарахованих за рішенням суду, сум права позивача будуть порушені шляхом неправомірного утримання податків і зборів, у суду відсутні.
Таким чином, наразі, у вказаній частині позову відсутній спір. Отже, такі вимоги позивача є передчасними.
Стосовно доводів відповідача – військової частини НОМЕР_1 про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з огляду на те, що він пропустив встановлений законом строк для звернення до суду із цим позовом в частині перерахунку грошового забезпечення за період з 01.06.2022 по 19.02.2023, суд виходить з такого.
Строки звернення до суду з адміністративним позовом передбачено у ст.122 КАС України.
При цьому, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, частиною другою якої (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Як визначено п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
В силу вимог ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, залишення позову без розгляду можливе виключно у разі, якщо позивачем пропущено встановлений законом строк для звернення до суду, не доведено поважності причин пропуску такого строку.
Втім, у спірному випадку, на переконання суду, підстави для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 відсутні, оскільки, як було встановлено судом під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, цей позов подано з дотриманням встановленого законом строку.
Окрім того, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, спір у якій також стосувався неправильного нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 30.03.2023. 
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. У зв`язку з цим зроблено висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. В справі №460/21394/23 це відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).
Окрім того, суд зазначає, що за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.11.2025 у справі №160/26686/24, для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами, які регулюються нині діючою редакцією частини 2 статті 233 КЗпП України, слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача з розмірами та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо.
Відтак, з наведено вбачається, що строк звернення до суду із позовом про перерахунок грошового забезпечення обраховується із моменту звільнення позивача, або ж отримання повідомлення про розмір нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення.
У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду із позовом протягом трьох місяців від дня звільнення, а відтак, з дотримання визначених ст. 233 КЗпП України строків.
З огляду на вказане, суд вважає, що позивачем не пропущено строк для звернення до суду з цим позовом.
Таким чином, враховуючи усе вище викладене, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи відповідачем – військовою частиною НОМЕР_1 , не доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах. 
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати не розподіляються.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 16 (шістнадцять) повних календарних років служби.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби за 16 (шістнадцять) повних календарних років служби у розмірі 231 655,44 грн.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки і додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у розмірі 3 725,61 грн. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період 01.06.2022 по 19.05.2023 (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні заборгованості, яка утворилася внаслідок невиплати щомісячного грошового забезпечення за період 01.06.2022 по 19.05.2023 (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 заборгованість, яка утворилася внаслідок невиплати щомісячного грошового забезпечення за період 01.06.2022 по 19.05.2023 (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення), визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, у розмірі 126518,02 грн.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2025 по 01.12.2025 у розмірі 176388,21 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідачі: 
Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Військова частина НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА