Справа № 167/511/26
Номер провадження 2/167/561/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючий суддя Шептицька Н.В.,
з участю:
секретаря судового засідання Ващук О.А.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області (далі - відповідач 2) про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позовних вимог.

27.04.2026 року позивач, від імені та в інтересах якої діє адвокат Петрук В.А., звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи позов тим, що позивач мала до одруження прізвище « ОСОБА_3 » і її батьками є: ОСОБА_4 (тато), ОСОБА_5 (мама), яка мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 », і які розірвали шлюб 28.04.1982 року, після розірвання шлюбу мамі позивача було присвоєно дошлюбне прізвище - « ОСОБА_6 ».
Батьками мами позивача - ОСОБА_7 були: ОСОБА_8 (тато/дід позивача), ОСОБА_9 (мама/баба позивача). 
ОСОБА_8 (тато/дід позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті залишився житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Спадкове майно). Дане Спадкове майно шляхом зберігання документів та доглядом за станом будинку прийняли ОСОБА_10 (мама позивача) і ОСОБА_9 (баба позивача), проте своїх спадкових прав за життя не оформили.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 (баба позивача) і після її смерті частку в Спадковому майні прийняла ОСОБА_10 (мама позивача), проте не оформила своїх спадкових прав.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла і після її смерті була заведена спадкова справи за заявою позивача.
Крім позивача є інший спадкоємець після смерті ОСОБА_10 , а саме ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_1 
21.04.2026 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на Спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно, що позбавляє позивача реалізувати право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 .
Враховуючи вищенаведене, з посиланням на норми чинного законодавства, представник позивача просить визнати за ОСОБА_11 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 право власності на Спадкове майно.
Позовна заява з додатками подана через систему «Електронний суд».

2. Рух справи в суді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (41).
Ухвалою головуючої судді від 05.05.2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувані матеріали спадкових справ, призначено підготовче засідання (ас 42-44).
19.05.2026 року в суд надійшли матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_10 (ас 51-70).

3. Правова позиція учасників справи.

Учасники справи в підготовче засідання не з`явились.
03.06.2026 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності його та позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому засіданні, судовий збір залишити за позивачем (ас 85).
02.06.2026 року представник Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позовних вимог не заперечує (ас 84).
22.05.2026 року відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає (ас 74).
Суд ухвалив: розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у відсутності учасників справи, згідно ч.1 ст.198, ч.1 ст.223 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Враховуючи ту обставину, що станом на день проведення підготовчого засідання відповідач визнав позов повністю і дане визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, представник позивача не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому засіданні, суд доходить висновку про ухвалення рішення у підготовчому засіданні.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття рішення у цій справі є 05.06.2026 року - дата складення повного судового рішення.

4. Встановлені в підготовчому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження.

У підготовчому засіданні, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_12 мала до одруження прізвище « ОСОБА_3 » і її батьками є: ОСОБА_4 (тато), ОСОБА_5 (мама), яка мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 », і які розірвали шлюб 28.04.1982 року, після розірвання шлюбу мамі позивача було присвоєно дошлюбне прізвище - « ОСОБА_6 ».
Батьками мами позивача - ОСОБА_7 були: ОСОБА_8 (тато/дід позивача), ОСОБА_9 (мама/баба позивача). 
ОСОБА_8 (тато/дід позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті залишився житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який він 14.05.2002 року заповів в рівних частинах дочці ОСОБА_13 і внучці ОСОБА_14 .
Дане Спадкове майно шляхом спільного проживання прийняли ОСОБА_10 (мама позивача) і ОСОБА_9 (баба позивача), проте своїх спадкових прав за життя не оформили.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 (баба позивача) і після її смерті частку в Спадковому майні прийняла ОСОБА_10 (мама позивача), проте не оформила своїх спадкових прав.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла і після її смерті була заведена спадкова справи за заявою позивача.
Крім позивача є інший спадкоємець після смерті ОСОБА_10 , а саме ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_1 , яка спадщину після смерті ОСОБА_10 не прийняла.
21.04.2026 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на Спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно.

Встановлені в підготовчому засіданні обставини підтверджуються дослідженими письмовими доказами: свідоцтвом про укладення шлюбу позивача (ас 12), свідоцтвом про народження позивача (ас 13), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (ас 14), свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_13 (ас 15), свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 (ас 17), свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 (ас 18), свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 (ас 19), витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (ас 20), постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.04.2026 року (ас 21), рішенням №17 Рожищенської сільської ради від 04.04.1962 року (ас 22), договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 13.02.1964 року (ас 22-24), рішенням виконавчого комітету Рожищенської міської ради №58 від 18.05.1994 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок громадянам м.Рожище» з додатком (ас 25-27, 28), повідомленням КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради (ас 31), технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна (ас 32-35), свідоцтвом про народження ОСОБА_10 (ас 37), довідкою підприємства ЖКГ від 30.06.2015 року (ас 38), повідомленням Рожищенської державної нотаріальної контори від 08.05.2026 року (ас 51), матеріалами спадкової справи №110/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 (ас 52-71), повідомленням Волинського обласного державного нотаріального архіву з додатком (ас 71, 72).

5. Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно.

6. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи щодо житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд керується такими нормами права.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то спірні правовідносини регулюються Цивільний Кодексом УРСР (далі - ЦК УРСР) в редакції станом на 07.04.2003 року.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Відповідно до положень ч.1 ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Відповідно до положень ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Аналізуючи зазначені норми матеріального права у їх системному зв`язку, належить дійти висновку, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо після часу відкриття спадщини (після смерті спадкодавця) фактично вступив у володіння спадковим майном.
З досліджених в підготовчому засіданні письмових доказів встановлено, що ОСОБА_10 , як спадкоємець за заповітом, вступила у фактичне володіння Спадковим майном до спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця - ОСОБА_8 , шляхом спільного проживання із спадкодавцем, а також догляду за Спадковим майном.
Доказів прийняття ОСОБА_11 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8 сторона позивача не надала.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, ОСОБА_10 вчасно і належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , шляхом вступу у фактичне володіння та управління Спадковим майном, однак не оформила право власності на Спадкове майно.
Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.
В судовому засіданні встановлено, що позивач вчасно і належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач вчасно і належним чином прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 шляхом подання заяву нотаріусу про прийняття спадщини в шестимісячний строк, однак не оформила право власності на Спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно.
Крім того, в підготовчому засіданні встановлено, що спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_10 , а саме її дочка - ОСОБА_2 , спадщину після смерті матері не прийняла.

За таких встановлених обставин суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності на Спадкове майно, яке вона прийняла в порядку спадкування за законом, належним чином немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що приватним нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
До 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно ч.1 ст.4 Закону).
Згідно ч.4 ст.3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Крім того, Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність, згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13 грудня 1995 року.
Згідно п.п. 4, 7 цієї Інструкції, підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї Постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.
Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:
- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;
- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Дані нормативно-правові акти та встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови - 1967, побудований відповідно до діючого на час його будівництва законодавства і право власності на нього належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування.
Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.

7. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, а саме, що ОСОБА_12 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_10 , яка вчасно і належним чином прийняла спадщину після її смерті, але зареєструвати право власності на Спадкове майно немає можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане Спадкове майно та відсутністю правовстановлюючих документів на Спадкове майно за ОСОБА_10 , то суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставні, обгрунтовані і підлягають до задоволення, тому слід визнати за позивачем право власності на спірне Спадкове майно.
Враховуючи заяву позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також наступне.
Розглянувши позов, пред`явлений до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, суд врахував, що територіальна громада (в особі органу місцевого самоврядування) може бути відповідачем у даній справі, оскільки, крім позивача, відсутні інші спадкоємці за законом та/або за заповітом, які прийняли спадщину, як вбачається з матеріалів спадкової справи №110/2025.
Керуючись ст.ст.12,13,77,81,83,141,200,223,247,258,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_11 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, рік побудови - 1967, загальною площею - 80,1 м2, житловою площею - 43,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на спадкове майно після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Рожищенська міська рада Луцького району Волинської області, адреса: місто Рожище Луцького району Волинської області, вулиця Незалежності, 60, код ЄДРПОУ 04333268.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 05.06.2026 року.

Головуючий суддя Шептицька Н.В.