Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року 	справа № 580/4764/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому, з урахуванням редакції позову від 13.05.2026, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 231050005984 від 03.02.2026 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 28.03.2002 до 25.04.2002 до її страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 (шість) років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», після набуття 54-річного віку та здійснювати її виплату з 26.01.2026.
В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Крім того, посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Позивач станом на 01.01.1993 проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років у с. Княжа, Звенигородського району, Черкаської області. Факт проживання чи роботи на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся при встановленні вказаного статусу та видачі відповідного посвідчення. Відтак, надаючи особі посвідчення громадянина, потерпілого від Чорнобильської катастрофи, (категорія 3), держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.
Ухвалою від 18 травня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
03.06.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що наявність у ОСОБА_1 посвідчення “Потерпілої від Чорнобильській АЕС” не є достатньою підставою для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796, оскільки Порядком № 22-1 визначено вичерпний перелік документів, що посвідчують особливий статус особи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). За доданими документами до страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 28.03.2002 по 25.04.2002 згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 28.08.1990, оскільки дата наказу про припинення виплати містить виправлення не завірене в установленому порядку. Для зарахування до страхового стажу вказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів. Згідно підтверджених документів позивачка не має права на пенсійну виплату відповідно Закону № 796, оскільки неможливо визначити період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Для підтвердження проживання в зоні гарантованого добровільного відселення необхідно надати довідку про періоди проживання, видану органами місцевого самоврядування.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 06.06.2019 (категорія 3).
26.01.2026 позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
03.02.2026 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення № 231050005984, яким відмовило у призначенні пенсії у зв`язку, зазначивши, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 28.03.2002 по 25.04.2002 згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 28.08.1990, оскільки дата наказу про припинення виплати містить виправлення не завірене в установленому порядку. Для зарахування до страхового стажу вказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів. Згідно підтверджених документів позивачка не має права на пенсійну виплату відповідно Закону № 796, оскільки неможливо визначити період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Для підтвердження проживання в зоні гарантованого добровільного відселення необхідно надати довідку про періоди проживання, видану органами місцевого самоврядування.
Рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком позивачка вважає протиправним, а тому звернулася в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 № 796-XII (далі – Закон № 796-XII).
Відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, для потерпілих від Чорнобильської катастрофи (особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років) на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Аналіз вказаних положень Закону у своїй сукупності вказує на право осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення (за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років) на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку та обсягу страхового стажу, встановлених статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у максимальному обсязі - на 6 років.
На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).
Отже, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не лише реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17.
У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. 
На підставі викладеного суд, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону № 796-XII.
Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду, який викладений зокрема, у постанові від 28 травня 2025 року у справі № 460/658/24.
Суд врахував, що відповідно до виписки з погосподарських книг Виконавчого комітету Звенигородської міської ради № 332/01-3-15 від 18.12.2025 позивачка проживала у періоди:
- з 26.04.1986 до 01.01.1989 - у с. Княжа (Звенигородський район), що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно постанови КМ Української РСР від 23 липня 1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» (далі – Постанова № 106)
- у 1990 році у м. Шпола Черкаської області, що не відноситься до зон радіоактивного забруднення згідно Постанови № 106;
- у 1991-1993 роках (за виключенням періоду з 20.08.1993 до 15.09.1993 – у м. Черкаси) у с. Іскрене, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю згідно Постанови № 106;
- у 1994-1995 роках у с. Чичиркозівка, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно постанови № 106.
Суд зазначає, що для призначення позивачці пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років (позивачці на час звернення із заявою до відповідача виповнилося повних 54 роки), за умовами ст. 55 Закону № 796, остання має, зокрема, постійно працювати або постійно проживати у зоні гарантованого добровільного відселення не менш як протягом 9 років (3 роки за постійне проживання/працю станом на 1 січня 1993 року + 6 років (1 рік зменшення за 2 роки проживання/ роботи).
Варто зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази постійного проживання/роботи позивачки у період з 26.04.1986 у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 9 років, оскільки м. Шпола Черкаської області не відноситься до зон радіоактивного забруднення відповідно до Постанови № 106. У свою чергу проживання у 1991-1993 роках (за виключенням періоду з 20.08.1993 до 15.09.1993 – у м. Черкаси) у с. Іскрене, за наявними у матеріалах справи документами, не надає право на зменшення пенсійного віку, оскільки відноситься до зони посиленого радіологічного контролю відповідно до Постанови № 106 та містить окремі умови для зниження пенсійного віку. Суд зазначає, що наявність у позивачки посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (серії НОМЕР_2 від 06.06.2019 (категорія 3) надає підстави для зниження пенсійного віку лише на 3 роки, що є недостанім для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).
Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На виконання вимог ст. 90 КАС України суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що матеріали справи не підтверджують безпосереднє проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 9 років у період з 26.04.1986, як обов`язкової умови для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.
З урахуванням зазначеного суд доходить висновку про не обґрунтованість позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років, у зв`язку із чим у їх задоволенні належить відмовити.
Суд також відхиляє вимоги про зарахування періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 28.03.2002 до 25.04.2002 до її страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки, як встановив вище суд, матеріали справи не підтверджують право позивачки на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивачка – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська обл., Львівський р-н, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 17.06.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК