Справа № 610/5169/25
Провадження № 2/610/873/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 Балаклійський районний суд Харківської області в складі: 
головуючого - судді Феленка Ю.А., 
за участю секретаря судового засідання Афоніної Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СВЕА ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

29.12.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СВЕА ФІНАНС" (далі - ТОВ "СВЕА ФІНАНС") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 739396080 від 23.08.2021 у сумі 69 028,36 грн. 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.08.2021 між відповідачем ОСОБА_1 і первісним кредитором ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" (далі - ТОВ "МАНІВЕО") було укладено договір кредитної лінії № 739396080, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" електронним підписом - одноразовим ідентифікатором Z9Y356PJ, який було надіслано позичальнику на його номер телефону НОМЕР_1 , та введений останнім у відповідному розділі Інформаційно-телекомунікаційної Системи ТОВ МАНІВЕО" 23.08.2021 о 15:59:22 год. Ідентифікація даних позичальника та їх верифікація була здійснена із використанням системи BankID НБУ. За умовами договору кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000 грн до 50 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Строк дії договору становить 5 років. ТОВ "МАНІВЕО" свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Згідно із розрахунком заборгованості позичальником за весь строк дії договору використано кредитний ліміт (отримано кошти) у розмірі 9 923,20 грн. На підставі договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та № 02/00524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 позивач набув право вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 739396080 від 23.08.2021. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів не здійснював, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 27.12.2025 становить: 69 028,36 грн, з яких 9 816,74 грн - заборгованість за кредитом, 59 211,62 грн - заборгованість за процентами. Наведене стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду (а.с. 4-7).

06.02.2026 через електронний кабінет в системі "Електронний суд" відповідач в межах встановленого судом строку подав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позовних вимог ТОВ "СВЕА ФІНАНС" до нього про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 739396080 від 23.08.2021 відмовити повністю. Відзив мотивовано тим, що позивач не довів перехід права вимоги за вказаними договором кредитної лінії від первісного кредитора та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" до нього, оскільки договір факторингу № 28/1118-01 було укладено 28.11.2018, тобто ще до виникнення зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. Відтак, наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до позивача по справі. Отже, відповідач вважає, що ТОВ "СВЕА ФІНАНС" є неналежним позивачем та не має права вимагати від нього сплати заборгованості за договором кредитної лінії № 739396080 23.08.2021. Крім того, відповідач зазначає, що до матеріалів справи додано договір кредитної лінії № 739396080 від 23.08.2021, тоді як розрахунки заборгованості надані за кредитним договором № 73939608020210828095344 від 28.08.2021. До того ж відповідач стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що первісним кредитором були перераховані кошти на його рахунок із зазначенням суми перерахованих коштів, а в наданих позивачем розрахунках заборгованості сума тіла кредиту відрізняється: в розрахунку ТОВ "МАНІВЕО" вона становить 9 923,2 грн, а в розрахунку ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" - 9 816,74 грн. Разом з цим, розрахунки заборгованості ТОВ "МАНІВЕО" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" за кредитним договором № 73939608020210828095344 від 28.08.2021 не підтверджують наявність заборгованості за договором кредитної лінії № 739396080 від 23.08.2021, а тому не можуть бути безспірною підставою для стягнення відповідних сум на користь позивача (а.с. 16-19).

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справу за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, через електронний кабінет в системі "Електронний суд" подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 21.01.2026 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 13).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 23.08.2021 між ТОВ "МАНІВЕО" і ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 739396080 у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", підписаний відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором Z9Y356PJ, який було надіслано на його номер телефону НОМЕР_1 , та введений останнім у відповідному розділі Інформаційно-телекомунікаційної Системи ТОВ МАНІВЕО" 23.08.2021 о 15:59:22 год (а.с. 24-26)
За умовами вказаного вище договору відповідач мав отримати грошові кошти у виді відновлювальної кредитної лінії в сумі встановленого кредитного ліміту від 2 000 грн до 50 000 грн.
Згідно з п. 1.3. Договору кредит надається позичальнику в сумі встановленого кредитного ліміту повністю або частинами (траншами), з відкладною обставиною, якою є момент проведення кожної авторизованої операції з використанням платіжної картки.
При цьому номер платіжної картки та/або карткового рахунку, на які був встановлений кредитний ліміт у договорі не зазначено.
Паспорт споживчого кредиту продукту "ВЕОКАРД" до Договору № 739396080 від 23.08.2021, наявний в матеріалах справи не містить підпису кредитодавця та споживача, відповідні поля "Кредитодавець" та "реквізити споживача" не заповнені (а.с. 22).
Позивачем долучено до матеріалів справи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "ВЕОКАРД" ТОВ "МАНІВЕО" в редакції від 03.12.2021 (а.с. 27-31).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ "МАНІВЕО" за кредитним договором № 73939608020210828095344 від 28.08.2021 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) загальний розмір заборгованості відповідача станом на 27.06.2023 становить 69 028,36 грн, з яких: 9 816,74 грн - заборгованість за кредитом, 59 211,62 грн - заборгованість за процентами (а.с. 32-37).
28.11.2018 між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" і ТОВ "МАНІВЕО" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (а.с. 46-49).
У подальшому між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" і ТОВ "МАНІВЕО" буди укладені додаткові угоди № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 21.12.2023, якими зокрема було продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2024 (а.с. 52-53).
02.05.2024 між ТОВ "СВЕА ФІНАНС" і ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" було укладено Договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, за умовами якого клієнт зобов`язався відступити (передати) фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги до цього договору, а фактор набув права вимогі від клієнта та сплатив клієнту за відступлення права вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та в строки, встановлені договором (а.с. 54-58).
Позивач надав документацію, яка наявна у нього як фактора, що стосується заборгованості боржника ОСОБА_1 станом на дату відступлення права вимоги, зокрема, платіжну інструкцію № 9599 від 02.05.2024 про здійснення ТОВ "СВЕА ФІНАНС" оплати за договором факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024, а також реєстр прав вимоги № 1 від 02.05.2024 та витяг з цього реєстру, де під № 1216 боржником значиться ОСОБА_1 , заборгованість якого за кредитним договором № 739396080 від 23.08.2021 становить 69 028,36 грн, з яких: 9 816,74 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 59 211,62 грн - заборгованість за процентами (а.с. 61, 62-63, 64).

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону), якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
У порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України, кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті договору кредитної лінії.
Особливості регулювання відносин за кредитним договором встановлені законом.
Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Мотиви суду.

Як стверджує позивач, між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі договору кредитної лінії № 739396080 від 23.08.2021, укладеного між відповідачем ОСОБА_1 і первісним кредитором - ТОВ "МАНІВЕО", правонаступником якого є позивач ТОВ "СВЕА ФІНАНС".
Позивачем до суду надані докази щодо укладення договору про надання споживчого кредиту, а саме: копія договору кредитної лінії № 739396080 від 23.08.2021, підписаного відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, копія паспорта споживчого кредиту. Відомості про підписання паспорта споживчого кредиту відсутні. 
У постанові від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).
Разом із тим, судом встановлено, що позивачем ТОВ "СВЕА ФІНАНС" не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були надані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором кредитної лінії, а відповідач ці кошти отримав.
Як було зазначено вище, на підставі договору кредитної лінії № 739396080 від 23.08.2021 відповідач ОСОБА_1 повинен був отримати від первісного кредитора ТОВ "МАНІВЕО" кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі встановленого кредитного ліміту від 2 000 грн до 50 000 грн.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 675-VIII,розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 675-VIII, продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Як вбачається з договору кредитної лінії, а саме пункті 1.1, 1.3 кредитні кошти надаються позичальнику у виді відновлювальної кредитної лінії шляхом встановлення кредитного ліміту на його платіжну картку.
Натомість номер платіжної картки та/або карткового рахунку, на які був встановлений кредитний ліміт у договорі не зазначено. 
Отже, на підтвердження встановлення кредитного ліміту первісним кредитором на рахунок відповідача позивачем не надано жодного доказу, зокрема первинних документів (виписок з особового рахунку тощо).
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Додані до позовної заяви розрахунки заборгованості, не є належними доказами надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.
З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, а також підтвердження встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок у розмірі, визначеному договором кредитної лінії, та інформації про належність відповідачу цього рахунку, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог. Отже, заявлені ТОВ "СВЕА ФІНАНС" позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. 

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 207, 526, 530, 612, 626, 628, 633, 1049, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 133, 137, 141, 142, 258, 259, 263-265, 384 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНСТЮ "СВЕА ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНСТЮ "СВЕА ФІНАНС", місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, код ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя	Ю.А. Феленко