Дата документу 16.06.2026 Справа № 278/5394/25

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 278/5394/25 Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М. 
Провадження №22-ц/807/1390/26-2 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача   Подліянової Г.С.,
суддів:       Кочеткової І.В.,
Кухаря С.В., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обгрунтування позову зазначає, що 06 березня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 8 370 доларів США, що за курсом НБУ на дату передачі становило 344 425,50 грн.

Факт укладення договору та передачі коштів підтверджується власноруч написаною розпискою відповідача, складеною відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Відповідач зобов`язався повернути суму позики до 09 травня 2025 року, але станом на 15 жовтня 2025 року грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору. 

Оскільки Відповідачем зобов`язання з повернення кредитних коштів своєчасно не виконано позивачем також заявлено вимогу про стягнення у відповідності до ст.625 ЦК України суми боргу з урахуванням 3 % річних за договором позики, що становить 6 341,20 грн та з урахуванням індексу інфляції у розмірі 14 680,62 грн. 

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 365 447,32 грн, що складається з основного боргу 344 425,50 грн, інфляційних втрат 14 680,62 грн, 3% річних і штрафних санкцій 6 341,20 грн, та судові витрати.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року провадження у справі було зупинено на стадії підготовчого провадження за клопотанням представника відповідача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року залишено без змін. Вирішено питання щодо судового збору. 

01 травня 2026 року до суду першої інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі, сформоване в підсистемі «Електронний суд». 

У вказаному клопотанні зазначено, що, на думку позивача, подальше зупинення провадження у справі на даний час не відповідає вимогам справедливого суду, принципу пропорційності та фактичним обставинам справи, оскільки інтереси відповідача у справі представляє адвокат; справа має виключно майновий характер; доказова база є письмовою; відсутня необхідність особистої участі відповідача для встановлення обставин справи; відповідач не заявляв про неможливість здійснення захисту своїх прав через представника. Також клопотання містить викладення власного тлумачення позивачем норм процесуального права, пов`язаних із зупинення провадження у цивільній справі, принципів пропорційності та розумності строків у цивільному судочинстві.

На підставі вищевикладеного, просив поновити провадження у справі №278/5394/25. Призначити справу до розгляду в порядку письмового провадження (за наявними матеріалами) або за участю представник сторін. 

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2026 року клопотання ОСОБА_1 від 01 травня 2026 року про поновлення провадження у справі №278/5394/25 за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики – повернуто заявнику. 

Не погоджуючись з таким судовим рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просила скасувати ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2026 рокуі направити матеріали до суду першої інстанції для вирішення поданого клопотання про поновлення провадження по суті. Визнати передчасним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність ознак зловживання процесуальними правами з боку позивача. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що клопотання позивача було спрямоване виключно на забезпечення розгляду справи у розумний строк та реалізацію права на доступ до правосуддя. Жодних доказів того, що подання клопотання мало на меті затягування процесу або перешкоджання судочинству, суд е навів. Суд фактично позбавив позивача права на звернення до суду. Повернення клопотання лише з мотивів того, що заявник продовжує наполягати на поновленні провадження, створює непропорційне обмеження доступу до правосуддя. Матеріали справи містять достатні докази для розгляду справи. Фактично висновок суду про зловживання процесуальними правами зроблено на припущеннях. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому колегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 25 травня 2026 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 направлено поштою на адресу його місця реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с.158).

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 6 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач кожні десять днів подає майже тотожні за змістом клопотання про поновлення провадження у справі без викладення конкретних нових обставин, що можуть бути підставою для цього, з повторним викладенням доводів, яким вже була надана оцінка в попередніх судових рішеннях з цього самого питання, що має ознаки зловживання процесуальними правами. 

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якій позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 365 447,32 грн, що складається з основного боргу 344 425,50 грн, інфляційних втрат 14 680,62 грн, 3% річних і штрафних санкцій 6 341,20 грн, та судові витрати (а.с.2-4).

У грудні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Лабік Г.І. сформував в системі «Електронний суд» заяву про зупинення провадження у справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку із проходженням відповідачем військової служби у складі Збройних Сил України (а.с.41-48).

До заяви додані в копіях: посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 ; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.12.2024 № 376 про прийняття лейтенантом ОСОБА_2 посади командира взводу штабних машин роти штабних машин; довідка за формою 5 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 про те, що старший лейтенант військової служби за мобілізацією ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 23.11.2023; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 19.12.2025 № 191 про призначення старшого лейтенанта ОСОБА_2 командиром інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_2 ; посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 28.06.2025.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року провадження у справі було зупинено на стадії підготовчого провадження за клопотанням представника відповідача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (а.с.51). 

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2025 року залишено без змін. Вирішено питання щодо судового збору (а.с.104-110). 

01 травня 2026 року до суду першої інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі, сформоване в підсистемі «Електронний суд».

У вказаному клопотанні зазначено, що, на думку позивача, подальше зупинення провадження у справі на даний час не відповідає вимогам справедливого суду, принципу пропорційності та фактичним обставинам справи, оскільки інтереси відповідача у справі представляє адвокат; справа має виключно майновий характер; доказова база є письмовою; відсутня необхідність особистої участі відповідача для встановлення обставин справи; відповідач не заявляв про неможливість здійснення захисту своїх прав через представника. Також клопотання містить викладення власного тлумачення позивачем норм процесуального права, пов`язаних із зупинення провадження у цивільній справі, принципів пропорційності та розумності строків у цивільному судочинстві.
На підставі вищевикладеного, просив поновити провадження у справі №278/5394/25. Призначити справу до розгляду в порядку письмового провадження (за наявними матеріалами) або за участю представник сторін (а.с.129-130). 

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2026 року клопотання ОСОБА_1 від 01 травня 2026 року про поновлення провадження у справі №278/5394/25 за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики – повернуто (а.с.131). 

Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на судовий захист.

Статтею 252 ЦПК України передбачено право суду зупинити провадження у справі.

Статтею 253 ЦПК України передбачені строки, на які зупиняється провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦПК України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

У п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі №345/2935/21 (провадження №61–2472св22) Верховний Суд вказав на те, що зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає неприпустимість зловживання правом, яка відповідно до конституційних положень означає, що здійснення прав і свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом — це певною мірою спотворення права. У цьому разі особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду у справі №910/1873/17 від 8 травня 2018 року).

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Як свідчить позиція Верховного Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Суд повертаючи клопотання про поновлення провадження у справі від 01 травня 2026 року, зазначив, що в ухвалах суду першої інстанції від 07 квітня 2026 року та від 13 квітня 2026 року суд чітко зазначив підстави, за яких провадження у цій справі може бути поновлено, а саме: отримання судом повідомлення про те, що відповідач припинив перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; припинення воєнного стану; надходження від відповідача клопотання про поновлення провадження у праві. На думку суду, у клопотанні від 01 травня 2026 року не навів жодної з наведених обставин і не надав доказів на підтвердження їх існування. Зміст клопотання від 01 травня 2026 року зводиться до викладених доводів і власного тлумачення позивачем норм процесуального права, яким вже була надана правова оцінка Запорізьким апеляційним судом в постанові від 27 березня 206 року, а також в ухвалах Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2026 року і від 21 квітня 2026 року, що має ознаки зловживанням процесуальними правами позивача. 

Водночас колегія суддів звертає увагу, що після зупинення ухвалою суду першої інстанції від 29 грудня 2025 року провадження у справі №278/5394/25, ОСОБА_1 01 травня 2026 року звернувся до суду із клопотанням про поновлення провадження у справі. Як на підставу поновлення провадження у справі послався на те, що подальше зупинення на даний не відповідає вимогам справедливого суду, принципу пропорційності та фактичним обставинам справи. 

Подання учасником справи клопотання про поновлення провадження саме по собі не може вважатися зловживанням процесуальними правами, оскільки таке право прямо передбачене статтею 254 ЦПК України.

Фактично суд ототожнив реалізацію процесуального права із зловживанням таким правом, що суперечить принципам цивільного судочинства та практиці Верховного Суду щодо необхідності вузького та обережного застосування заходів процесуального примусу.

Клопотання ОСОБА_1 як зазначено останні в апеляційній скарзі було спрямоване виключно на забезпечення розгляду справи у розумний строк та реалізацію права на доступ до правосуддя.

Жодних доказів того, що подання клопотання мало на меті затягування процесу або перешкоджання судочинству, суд не навів. Повертаючи клопотання від 01 травня 2026 року про поновлення провадження справі із зазначених в ньому підстав, суд не розглянув його по суті, що фактично позбавив позивача права на звернення до суду.

Повернення клопотання лише з мотивів того, що заявник продовжує наполягати на поновленні провадження, створює непропорційне обмеження доступу до правосуддя.

Подача нового клопотання, якщо це не заборонено ЦПК України, не є зловживанням процесуальними правами.

Передчасним є посилання суду першої інстанції на те, що підстави, зазначені заявником для поновлення провадження уже були предметом дослідження судом першої інстанції, а відсутність посилань на нові підстави та обставини є зловживанням процесуальними правами, без надання оцінки тим обставинам, які зазначені заявником у клопотанні про відновлення провадження у справі. 

Разом із тим, мотиви суду про те, що такі підстави вже були враховані судом у попередніх ухвалах є безпідставними, оскільки суд першої інстанції взагалі не дав оцінку зазначеним у клопотанні від 01 травня 2026 року обставинам, не перевірив чи не є це поважними причинами й підставами для його поновлення обставинам, чи ні. 

Як на підставу поновлення провадження у справі, позивач просив врахувати суд, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики на суму 365 447,32 грн; справа має виключно майновий характер; інтереси відповідача представляє професійний адвокат; матеріали справи містять письмові докази, достатні для розгляду спору; при цьому суд не встановив жодних конкретних обставин, які б свідчили про неможливість здійснення відповідачем своїх процесуальних прав через представника; натомість безстрокове зупинення провадження фактично призводить доневизначеного відкладення розгляду справи на роки, що порушує баланс міжправами сторін та принцип пропорційності.

Висновок суду про відсутність нових обставин є помилковим. Клопотання від 01.05.2026 містило додаткове правове обґрунтування щодо необхідності забезпечення права на справедливий судовий розгляд, застосування принципу пропорційності та недопущення надмірного обмеження доступу до правосуддя.

Таким чином, висновок про зловживання процесуальними правами зроблено судом на припущеннях, суд не надав оцінку поданій заяві по суті, тому застосувавши частину третю статті 44 ЦПК України без належного правового та фактичного обґрунтування є порушенням процесуальних норм.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Аргументи апеляційної скарги є виправданими.
Згідно ст. 379 ч.1 п. 3,4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що передача справи для продовження розгляду не є остаточним вирішенням спору по суті, підстави для розподілу судових витрат відсутні. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 18 травня 2020 року у справі №530/1731/16-ц.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2026 рокускасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України

Повна постанова складена 16 червня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя    Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кухар С.В.