Єдиний унікальний номер №943/549/26 
Провадження № 2-а/943/25/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2026 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - 
в с т а н о в и в:
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом через свого представника – адвоката Скочка І.Я., у якому просить скасувати постанову інспектора Золочівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Таланчука Ігоря Володимировича, серія ЕНА №6814681 від 12.03.2026 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що прийнята з порушенням норм законодавства України. 
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача покликається на те, що оскаржуваною постановою інспектора поліції Таланчука І.В. серії ЕНА №6814681 від 12.03.2026 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що він 12 березня 2026 року о 05:44 год. у в м. Золочів на автодорозі М-09 сполученням Тернопіль – Львів – Рава-Руська, 58 км, керуючи транспортним засобом марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «ґ» ПДР України, із чим представник позивача не погоджується, вважаючи спірну постанову відповідача незаконною, безпідставною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки інкримінованого порушення позивач ОСОБА_1 не вчиняв, правил дорожнього руху не порушував, а працівники поліції зупинили його на відстані близько 500 метрів за цим перехрестям. Крім того, на місці зупинки позивач ОСОБА_1 просив надати йому докази протилежного, чого поліцейським надано не було, а також позивач просив розглядати справу із залученням йому адвоката, що поліцейським проігноровано. Відтак, оскільки спірне порушення ПДР не могло бути виявлено працівниками поліції, через незазначення способу виявлення правопорушення, відсутність допустимих доказів вчиненого правопорушення, а тому представник позивача просив скасувати спірну постанову відповідача, як таку, що прийнята з порушенням норм законодавства України.
Ухвалою судді від 27.03.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвал про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам. 
Відповідач ГУНП у Львівській області через свого представника Стойка Ю.В. направив до суду відзив на позовну заяву (вх. №2841/26 від 14.04.2026), у якому з позовними вимогами представник відповідача не погоджується, оскільки 12 березня 2026 року позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі М-09 Тернопіль – Львів – Рава-Руська, 56 км, зі сторони м. Львів у напрямку м. Тернопіль, здійснив проїзд вказаної ділянки дороги на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «ґ» ПДР України, про що долучив матеріалами відеофіксації правопорушення (диск DVD-R). Вказане правопорушення було виявлене працівниками поліції, які зупинили транспортний засіб під керуванням позивача ОСОБА_1 , при спілкуванні з яким роз`яснили позивачу його права та обов`язки, суть правопорушення, надано відеофіксацію правопорушення, із чим позивач не погоджувався та надав письмове пояснення на окремому аркуші, а також позивачу ОСОБА_1 роз`яснено порядок та строки оплати штрафу й оскарження вказаної постанови. Відтак, представник відповідача вважає відсутніми підстави для скасування оскаржуваної постанови позивачем, а тому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області та розглянути справу без участі прекдставника відповідача.
Позивач ОСОБА_1 скористався своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив у порядку статті 163 КАС України, подавши таку відповідь (вх. №3048 від 21.04.2026), через адвоката Скочка І.Я., у якій після ознайомлення із відзивом відповідача на його позов та доданими ним матеріалами, представник позивача звертає увагу на те, що факт вчинення позивачем правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідачем не доведено, оскільки з наданих останнім відеозаписів неможливо встановити, що позивач, всупереч вимогам п. 8.7.3 «ґ» ПДР України, здійснив проїзд вказаної ділянки дороги на заборонений «жовтий» сигнал світофора, на що ним була звернена увага інспектора при його зупинці та винесені оспорюваної постанови. Крім того, відповідачем при винесені даної постанови були порушені права позивача, який під запис просив розгляд справи проводити не на місці, надати йому можливість скористатись правовою допомогою, відмова інспектора в законній вимозі позивача, відсутність протоколу про адміністративне правопорушення не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП. Отже, із огляду на викладене відповідачем у його відзиві, представник позивача вважає, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного представник позивача просив позов задоволити в повному обсязі, оскаржувану постанову скасувати, як таку що винесена з порушеннм норм законодавства України.
Згідно частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як убачається із оскаржуваної постанови інспектора Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Таланчука Ігоря Володимировича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6814681 від 12.03.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що 12 березня 2026 року о 05:44 год. у місті Золочів, дорога М-09 Тернопіль – Львів – Рава-Руська, 56 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «ґ» ПДР України (порушення правил проїзду перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора).
Пунктом 8.7.3 «ґ» ПДР України передбачено, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн.
Як убачається із позовної заяви  ОСОБА_1 , що ним оспорюється факт вищевказаного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема щодо проїзду ним зазначеного в оскаржуваній постанові відповідача від 12.03.2026 року перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора.
Проте, вищевказані заперечення позивачем ОСОБА_1 скоєного ним правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, спростовуються долученими представником відповідача до відзиву на позовну заяву матеріалами відеофіксації правопорушення (диск DVD-R), зокрема, як слідує із наданих відеофайлів, що білий автомобіль марки «Renault Master», під керуванням позивача ОСОБА_1 проїхав перехрестя дороги на заборонений жовтий сигнал світлофора, що підтверджується відеозаписом «WhatsApp Video 2026-04-02 at 08.22.23», де на 23 секунді вказаного відеозапису мало місце вказане правопорушення, яке візуально виявлено екіпажем поліції, який патрулював вказане перехрестя, та на 27 секунді вказаного відеозапису, тобто через 3 секунди невідкладно почав переслідувати вказаний транспортний засіб з метою його зупинки, який працівники поліції наздогнали та зупинили на 01:32 хв. (тобто через 1 хв. 05 сек.). При цьому, як убачається з іншого відеофайлу «Еxport-wb440», що в ході спілкування із поліцейськими позивач ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним вказаним автомобілем, проїзду зазначеного перехрестя, однак він наполягав на порїзді ним перехрестя на мигаючий зелений сигнал світлофора, що спростовується 23 секундою відеозапису «WhatsApp Video 2026-04-02 at 08.22.23». Крім того, позивач ОСОБА_1 висловлював на відеозаписі припущення щодо можливого проїзду зазначеного перехрестя на жовтий сигнал світлофора іншим автомобілем білого кольору, а не ним. Однак, такі доводи позивача є безпідставними та повністю спростовуються дослідженим судом відеозаписом події, із якого об`єктивно вбачається про проїзд вказаним автомобілем саме на жовтий сигнал світлофора та невідкладне й безпосереднє переслідування працівниками поліції автомобіля під керуванням позивача ОСОБА_1 , як і відсутність у зазначеному проміжку часу (між проїздом позивачем перехрестя та до переслідування його екіпажем поліції) будь-яких інших транспортних засобів, що спростовує згадані припущення позивача.
Крім того, дослідженими відеозаписами події спростовуються доводи сторони позивача про порушення поліцейськими його прав, оскільки із відеофайлу «Еxport-wb440» об`єктивно слідує, що в ході спілкування із позивачем ОСОБА_1 , поліцейський ОСОБА_2 назвав своє прізвище, ім`я, по-батькові та займану ним посаду, а також роз`яснив його права та обов`язки, суть правопорушення із наданням доказів (відеофіксації правопорушення), із чим позивач не погоджувався, а також роз`яснено позивачу його право скористатися юридичною допомогою, чим позивач не скористався, а також запропоновано позивачу право надати свої пояснення з приводу вказаного правопорушення, чим він скористався та надав такі на окремому аркуші.
Відтак, суд вважає, що долученим до справи відеозаписом події об`єктивно підтверджено ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення правил проїзду позивачем ОСОБА_1 перехрестя за викладених обставин в оскаржуваній постанові відповідача серії ЕНА №6814681 від 12.03.2026, зокрема на заборонений жовтий сигнал світлофора, чого стороною позивача не спростовано. Крім того, суд вважає, що поліцейським Таланчуком І.В. дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, про що об`єктивно вбачається із матеріалів відеозапису події. 
Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповіді на відзив щодо не складення працівниками поліції в даній ситуації протоколу про адміністративне правопорушення, виходячи з імперативних приписів ч. 4 ст. 258 КУпАП, зокрема, що протокол не складається у випадку, коли відповідно до закону штраф накладається на місці вчинення правопорушення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відтак, суд вважає, що доводи позивача зводяться до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, оскільки позивачем не доведено протиправність оскаржуваної постанови відповідача, а доводи сторони позивача спростовуються відеозаписами події. 
Разом із тим, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №520/2261/19, викладений у постанові від 25.06.2020, де Судом зазначено, що доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 в справі №760/2846/17; постанові Верховного Суду від 14.02.2018 в справі №536/583/17, де обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Також, як вважає суд, що згідно положень ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноважена посадова особа на місці вчинення правопорушення виносить постанову. У такому випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається. Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена належним суб`єктом та у межах його компетенції.
Крім того, частиною другою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зокрема: за проїзд на заборонний сигнал світлофора, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн.
При цьому, як слідує із оскаржуваної постанови, що відповідачем накладено адміністративне стягнення на позивача у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., яка в даному випадку є безальтернативною за своїм видом та розміром стягнення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
За наведених обставин, суд вважає, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у визначений законом спосіб, а накладене відповідачем адміністративне стягнення обране у виді та розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 122 КУпАП, чого позивачем та його представником спростовано не було. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх необгрунтованістю. 
Ураховуючи наведене і керуючись статтями 6, 8, 9, 10, 72-79, 90, 91, 139, 140, 229, 242-246, 259, 262, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

у х в а л и в:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Представник позивача: адвокат Скочко Іван Ярославович ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, буд. 3; код ЄДРПОУ 40108833).
Представник відповідача: Стойка Юрій Володимирович (79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, буд. 3).
Повний текст судового рішення виготовлено: 08.05.2026 року.

Суддя І. Б. Кос