УХВАЛА
20 травня 2026року 
м. Київ
справа № 367/7926/14-ц
провадження № 61-5705ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гордієнко Тамара Вікторівна, на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_3 , в особі представника Гордієнко Т. В., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, у якій просив суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 26 лютого 2015 року, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2025 року заяву представника ОСОБА_3 адвоката Гордієнко Т. В. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення залишено без задоволення, а заяву про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області 
від 26 лютого 2015 року у цій справі залишено без розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником Гордієнко Т. В., залишено без задоволення. Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2025 року залишено без змін.
28 квітня 2026 року ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Гордієнко Т. В., через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області 
від 06 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2026 року, направити справу для продовження розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків - порушення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.
Заявником вимоги ухвали суду касаційної інстанції виконано.
ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Гордієнко Т. В., порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувану постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2026 року, повний текст якої складено 12 березня 2026 року, отримано представником заявника у системі «Електронний суд» лише 27 березня 2026 року. Вказує, що дії щодо подання касаційної скарги були вчиненні представником заявника у системі «Електронний суд» в останній день строку на касаційне оскарження від дати отримання оскаржуваної постанови, на підтвердження чого надано відомості з системи «Електронний суд».
Врахувавши наведені  ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Гордієнко Т. В., обставини, взявши до уваги, що дії представника заявника в системі «Електронний суд» щодо подання касаційної скарги були вчинені 27 квітня 2026 року, однак фактично касаційна скарга до суду надійшла 28 квітня 2026 року, колегія суддів дійшла висновку, що причину пропуску процесуального строку слід визнати поважною. Строк на касаційне оскарження необхідно поновити на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, вручення судових повісток та копії заочного рішення. Заявник вказує, що суди, встановивши обставину обізнаності відповідача про розірвання шлюбу з позивачкою, не врахували того факту, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 лютого 2015 року у цій справі також вирішено питання про стягнення аліментів на утримання сина сторін, про що відповідачу не було відомо. Стверджує, що позивачка після ухвалення заочного рішення продовжувала підтримувати з відповідачем фактичні шлюбні відносини, не пред`являла виконавчий лист до виконання, а він виконував свій обов`язок щодо утримання сім`ї. Зазначає, що під час ухвалення заочного рішення у справі, зокрема в частині визначення розміру аліментів, судом не було враховано наявності у нього сина від попереднього шлюбу, на утримання якого він сплачував аліменти. Враховуючи те, що належним доказом обізнаності з повним текстом заочного рішення від 26 лютого 2015 року є подана його представником до суду заява від 18 березня 2025 року про ознайомлення з матеріалами справи, а також надсилання до суду заяви про перегляд заочного рішення в строк, визначений у статті 228 ЦПК України (на момент ухвалення заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії), підстав для відмови в поновленні пропущеного строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення немає. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційні скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне. 
У частині другій статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Вказане положення кореспондується з нормами частини другої статті 12 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (стаття 284 ЦПК України), а також загальний порядок - апеляційне оскарження (частина четверта статті 287 ЦПК України).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії (стаття 228 ЦПК України в редакції на час ухвалення судом першої інстанції заочного рішення).
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 зауважувала, що встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
Крім того, відступаючи від висновків, сформульованих у постанові 
від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, Велика Палата Верховного Суду констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 28 жовтня 2006 року відділом РАЦС по м. Умань Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 670. Після розірвання шлюбу прізвище позивача змінено на « ОСОБА_4 ». Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць
19 березня 2025 року представник відповідача Гордієнко Т. В. ознайомилась з матеріалами справи, а 24 березня 2025 року нею подано заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, в якій фактично порушене питання про перегляд заочного рішення, з посиланням на статтю 228 ЦПК України в редакції від 06 листопада 2014 року.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Гордієнко Т. В. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи заяву про перегляд заочного рішеннябез розгляду, виходив з того, що відповідачем не доведено, що причини пропуску ним строку на подання заяви про перегляд заочного рішення є поважними. 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач був обізнаний про розірвання шлюбу з позивачкою з 12 березня 2019 року, що підтверджується зазначенням ним у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, ОСОБА_2 як особи, з якою він спільно проживає, але не перебуває у шлюбі, у зв`язку з чим дійшов достатньо обґрунтованого висновку щодо спростування твердження відповідача, що про наявність судового рішення йому стало відомо 19 березня 2025 року після ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи.
Крім того, суд апеляційної інстанції врахував, що квартира АДРЕСА_1 , яку відповідач ОСОБА_3 подарував синові ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 22 грудня 2018 року, 
ще 19 серпня 2015 року була придбана ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу не у спільну сумісну власність подружжя, а в особисту приватну власність, про що свідчить зміст пункту 4 договору, що ставить під сумнів доводи відповідача про його необізнаність щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . 
На суд першої інстанції покладено обов`язок надати оцінку поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення через призму своїх дискреційних повноважень.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Перевіряючи на відповідність зазначеним критеріям вказані відповідачем причини пропуску строку на вчинення процесуальної дії, встановивши факт обізнаності відповідача про розірвання шлюбу з позивачкою щонайменше з березня 2019 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про поновлення процесуальних строків для звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду та залишення вказаної заяви без розгляду.
Доводи касаційної скарги значною мірою зводяться до незгоди відповідача із заочним рішенням в частині вирішення питання про стягнення з нього аліментів на утримання сина сторін та порядком його виконання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 вказала, що суд може поновити особі процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду з вимогою про вчинення процесуальної дії, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідач знав про ухвалене рішення про розірвання шлюбу між сторонами, проявив пасивну поведінку і не вчинив дій для належного та своєчасного оскарження рішення суду про розірвання шлюбу протягом десяти років.
Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства, зокрема вимог про справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, дотримання принципів рівності сторін та відкритості інформації щодо справи.
Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень. Правильність застосування судами попередніх інстанцій вказаних вище норм процесуального права не викликає розумних сумнівів. 
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга  ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Гордієнко Т. В., на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області 
від 06 жовтня 2025 року (не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи) та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2026 року, є необґрунтованою.
Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гордієнко Тамара Вікторівна, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішеньзадовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 березня 2026 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гордієнко Тамара Вікторівна, на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович