Суддя Шевченко С. В. 

Справа № 644/9656/25 
Провадження № 2/644/1697/26 
27.04.2026 

РІШЕННЯ
іменем України

21 квітня 2026 року Індустріальний районний суд м. Харкова в особі судді Шевченка С.В., розглянув в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, 
в с т а н о в и в :
У позові ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 3 441 грн 59 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що неправомірними діями відповідача, які виразились у нанесенні йому умисного тілесного ушкодження, йому був спричинений фізичний біль, негативні емоції та матеріальна шкода. 
Позивач подав до суду заяву з проханням про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, до суду не прибув, відзив на позов не подав.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 28.08.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у нанесенні ОСОБА_1 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме забійну рану з синцями на верхній губі.
Частиною 1 ст.1166 ЦК України встановлено, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В силу ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування йому майнової шкоди, яка спричинена кримінальним правопорушенням. 
Однак ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження факту спричинення такої шкоди та в чому вона полягає. Надані до позову копії фіскальних чеків про придбання медичних препаратів та пального не відповідають принципам належності доказів, оскільки є незрозумілим з яких підстав вони купувалися. Позивачем не надано суду ніяких доказів, які б підтверджували, що в результаті спричиненого йому легкого тілесного ушкодження у виді забійної рани губи, йому були призначені такі препарати, як « ОСОБА_3 », що є антибіотиком, «Канефрон Н», який застосовується для лікування запальних захворювань сечовивідних шляхів, «Серрата» та « ОСОБА_4 ». Також позивачем не зазначено на підтвердження якої обставини ним додано до позову копію чеку на оплату дизельного пального. 
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з наведеного вище, суд доходить висновку про безпідставність позовної вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації майнової шкоди.
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.
Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 28.08.2025 року ОСОБА_2 визнано винним спричиненні ОСОБА_1 легкого тілесного ушкодження у виді забійної рану з синцями на верхній губі, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.
Суд враховує те, що між умисними діями відповідача та наслідками у виді тілесних ушкоджень позивача, є прямий причинний зв`язок. Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що діями відповідача йому було завдано фізичного болю, що викликало негативні емоції та переживання. 
Наведені обставини свідчать про доведеність заподіяння позивачеві моральної шкоди.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, окрім наведених вище обставин та засад розумності, виваженості, справедливості, суд також бере до уваги, що в ході словесного конфлікту з неповнолітнім ОСОБА_2 , ОСОБА_1 спровокував насильницькі дії, оскільки першим здійснив фізичний контакт штовхнувши ОСОБА_2 рукою в голову.
Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що грошова компенсація моральної шкоди в розмірі 3000 грн буде відповідати розумності і справедливості та буде належною сатисфакцією завданих позивачу моральних страждань.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2-13, 76, 81, 141, 242-246, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд
у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн у якості відшкодування моральної шкоди.
В решті позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Повний текст судового рішення складений 27.04.2026.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя С.В. Шевченко